КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 754/7250/23 Головуючий у 1 інстанції: Волчко А.Я.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного органу примусового виконання - Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просила:

1) визнати неправомірним рішення (дії) Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо не зняття відповідних арештів (обмежень) з майна, що належить їй на праві власності;

2) зобов`язати Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти всі види обтяжень з усього майна, що належить Скаржнику на праві власності, зокрема, виключити відповідні відомості про обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з інших реєстрів (баз даних органів виконавчої влади), а також виключити (зняти) майно з розшуку.

Скаргу обгрунтовувала тим, що при спробі вчинення юридичних дій відносно майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , їй стало відомо про наявність обтяжень, що внесені у відповідні державні реєстри щодо її нерухомого майна.

Зокрема, на початку травня 2023 року їй стало відомо, що Деснянським відділом державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесена постанова про арешт майна та оголошено заборону на його відчуження.

24.05.2023 року ОСОБА_1 отримала офіційну відповідь від вказаного Деснянського ВДВС у м. Києві в особі державного виконавця Данилюка Р.В., про те, що відносно неї, як боржника, 07.10.2011 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, об`єднаних в зведене виконавче провадження, в процесі якого проведено виконавчі дії, зокрема, внесені обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також вчинено відповідні дії та направлені відповідні звернення щодо розшуку майна, що належить їй на праві власності.

При цьому Деснянський ВДВС у м. Києві повідомляє, що 24.11.2014 року винесену постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, копію постанови про повернення разом з оригіналом виконавчого документа повернуто стягувачу.

Також у вказаній відповіді виконавчим органом зазначається, що надати будь-яку (більш детальну) інформацію, та копії матеріалів (документів), на підставі яких накладено арешти, немає можливості, оскільки вони знищені за строком давності.

На вимогу про зняття арешту з майна, Деснянський ВДВС у м. Києві повідомив про відсутність можливості зняття арешту з усього майна з огляду на приписи ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», та для вирішення цього питання запропонував їй звернутись до суду

На сьогоднішній день відсутні будь-які стягнення за виконавчим документом відносно неї, зокрема, вказане виконавче провадження, на підставі якого виносились відповідні обмеження, як вбачається з відповіді Деснянського ВДВС, закрите та повернене стягувачу разом з оригіналом виконавчого документу, проте арешт, накладений постановою державного виконавця по закінченню виконавчого провадження знято не було, що на думку заявника є порушенням, зокрема, її прав щодо вільного користування та розпорядження своїм майном.

Згідно інформації в Єдиному реєстрі боржників та виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 відсутні будь-які дані (відомості), що на думку, також вказує на фактичну відсутність потреби в арешті чи обмеженні майна, що належить їй на праві власності, а враховуючи факт відсутності у Деснянському ВДВС у м.Києві будь-яких матеріалів, на підставі яких рішення про арешт (обмеження) її майна у зв`язку зі знищенням їх за строком давності взагалі неможливо встановити чи перевірити підстави такого арешту.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення скарги.

Скарга обгрунтована тим, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09, провадження № 61-12406св21 (ЄДРСРУ № 108296856), від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21, ЄДРСРУ № 108653799).

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про арешт майна боржника не була скасована державним виконавцем, оскільки боржник не сплатив борг та виконавчий збір, а повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що згідно даних АСВП, у Відділі на виконанні перебувало виконавче провадження №29078145 з примусового виконання виконавчого листа №2-132/11 від 09.09.2011 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Києво-Святошинської районної ради боргу в сумі 11954,25 грн. та виконавчий лист №2-132, виданий 09.09.2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дмитрівської сільської ради боргу в сумі 47 817 грн. надійшли до відділу на виконання 05.10.2011 року.

Як вбачається з відповіді Деснянського відділу державної виконавчої служби у

м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 07.10.2011 року державним виконавцем відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, копії яких направлено боржнику до виконання, а сторонам до відома. Дані виконавчі провадження були об`єднанні у зведене виконавче провадження.

По зведеному виконавчому провадженню державним виконавцем проведено наступні виконавчі дії.

З метою встановлення місця реєстрації боржника 10.10.2011 року державним виконавцем направлено запит до адресного бюро м. Києва.

На підставі статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» 10.10.2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копію якої направлено до БТІ м. Києва та УДАІ м. Києва для виконання.

Згідно відповіді з Адресного бюро м. Києва від 20.10.2011 року №13 боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту прийому-передачі від 14.08.2011 року державному виконавцю Дромбінському А.В. передані вищевказані виконавчі провадження.

30.08.2012 року державним виконавцем повторно направлено запити до Київського міського БТІ м. Києва, Управління державної автомобільної інспекції у м. Києві. ДПС України, Головного управління земельних ресурсів КМДА, Головного управління земельних ресурсів у Київській області, державного комітету з цінних паперів та фондового ринку.

03.09.2012 року державним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу державного виконавця про необхідність явки боржника до відділу для надання письмових пояснень з приводу виконання рішення суду.

14.09.2012 року державним виконавцем направлено вимогу про допуск державного виконавця до квартири боржника для перевірки майнового стану на 26.09.2012 року.

26.09.2012 року виходом державного виконавця за місцем реєстрації боржника, а саме, АДРЕСА_1 , двері ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт.

20.10.2012 року до відділу надійшла відповідь УДАІ ГУ МВС України, згідно якої встановлено, що транспортних засобів за боржником не зареєстровано.

12.11.2012 року виходом державного виконавця за місцем реєстрації боржника, а саме, АДРЕСА_1 , двері квартири ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт.

04.12.2012 року державним виконавцем на адресу боржника направлено виклик боржника про необхідність з`явитись на прийом до державного виконавця, на який боржник не з`явився.

15.01.2013 року до відділу надійшла відповідь Київського міського БТІ, в якому повідомив, що згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №21878 від 11.02.2011 року від 01.01.2013 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяження таких прав здійснюють територіальні органи державної реєстрації прав Міністерства юстиції України і державні та приватні нотаріуси. Отже, від 01.01.2013 року бюро позбавлено доступу до Реєстру. В бюро інформація про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого до 31.12.2012 року і після цієї дати відсутня.

04.02.2013 року державним виконавцем направлено запит до ЖЕКу №303 про надання форми №3, правовстановлюючі документи (якщо такі є в наявності) та поверхневий план квартири згідно виконавчого листа, в якій проживає ОСОБА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №7185151 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні.

02.12.2013 року державним виконавцем відповідно до вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, копію якої направлено боржнику до виконання. Разом з постановою про стягнення з боржника виконавчого збору направлено виклик боржнику з`явитися до відділу на 11.12.2013 року.

Того ж дня, державним виконавцем направлено до Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Київської державної інспекції котлонагляду і підйомних споруд, Державної інспекції сільського господарства, Голові Державіаслужби України, Голові державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду, Управління з нарахування й виплати пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, ВРЕР-4 УДАІ в м.Києві, Київського міського БТІ в м. Києві, Жеку №303, Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації відділу приватизації, Державного агентства земельних ресурсів України, Головного управління Держкозмему у Київській області.

Проте, державним виконавцем, відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, копії якої направлено для виконання до УДАІ ГУ МВС України в м. Києві.

Разом з тим, державним виконавцем внесено обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також державним виконавцем направлено електронний запит до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб та про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками - юридичними особами та-або фізичними особами - підприємцями.

24.11.2014 року державним виконавцем відповідно до вимог ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, копію якої разом з оригіналом направлено до Дмитрівської сільської ради.

Надати інформацію щодо направлення документів виконавчих проваджень не можливо у зв`язку з тим, що термін зберігання реєстрів на відправлення рекомендованої кореспонденції становить 1 рік, згідно актів про вилучення номенклатурних справ Відділу реєстри на відправлення рекомендованої кореспонденції по 2020 рік включно знищено.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року №606-ХІV).

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ч.2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається зі змісту ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про завершення виконавчого провадження) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Положеннями ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Згідно частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Судом також встановлено, що виконавче провадження №29078145 з примусового виконання виконавчого листа №2-132/11 від 09.09.2011 року було закінчене на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ повернуто стягувачеві. Всі матеріали виконавчих проваджень вказаного виконавчого провадження знищені в зв`язку із закінченням термінів їх зберігання.

Відповідно до ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови) виконавче провадження підлягало закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Наслідки завершення виконавчого провадження передбачені статтею 50 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

На підставі аналізу вказаних норм Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент винесення постанови) суд прийшов до вірного висновку, що зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, та не застосовується у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з вимогами статті 49 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому державний виконавець не повинен був знімати накладений арешт.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 137/1649/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 740/3240/18 та інших.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що постанова про арешт майна боржника не була скасована державним виконавцем, оскільки боржник не сплатив борг та виконавчий збір, а повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту та вірно вважав, що відсутні підстави для задоволення скарги.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: