Справа № 2-8121/11 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/451/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Карпук А. К., Матвійчук Л. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника боржника ОСОБА_1

державного виконавця Левчук І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії (бездіяльність) державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року боржник ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною скаргою.

Покликався на ті обставини, що на примусовому виконанні державного виконавця Відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ Левчук І. О. знаходиться зведене виконавче провадження № 34824116 за виконавчим листом, виданим 19 червня 2012 року про солідарне стягнення з нього та ОСОБА_3 на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 27 555,82 дол. США, що еквівалентно 220 171 грн, 44 874,23 грн та судового збору, а також за іншими виконавчими документами, заборгованість за якими погашена.

05 жовтня 2023 року у цьому виконавчому провадженні державним виконавцем було винесено постанову про арешт належних боржнику грошових коштів, що знаходяться на рахунку, відкритому в ПАТ АБ «Укргазбанк» на його ім`я.

Крім того, вказував, що він на даний час, будучи мобілізованим, проходить військову службу, і вищезазначений банківський рахунок був відкритий та використовується ним для одержання саме заробітної плати та інших встановлених законодавством платежів, які здійснює військова частина.

Також зазначав, що 10 жовтня 2023 року звертався до державного виконавця із заявою про зняття арешту з грошових коштів, які знаходяться на вищевказаному рахунку, та на підтвердження факту, що ці кошти є його заробітною платою, надавав необхідні документи, однак отримав відповідь виконавця про відмову в скасуванні арешту.

Вважаючи відмову державного виконавця зняти арешт з рахунку для виплати заробітної плати неправомірною та такою, що порушує його конституційне право на оплату праці, боржник ОСОБА_2 просив визнати її незаконною та зобов?язати головного державного виконавця Відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ Левчук І. О. зняти арешт з грошових коштів, що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ АБ «Укргазбанк» на його ім?я для одержання заробітної плати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії (бездіяльність) державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовлено.

У поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_1 просив її скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення скарги його довірителя.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не надав належної правової оцінки встановленим обставинам справи, не врахував висновків, викладених у постановах Верховного Суду, щодо застосування до спірних правовідносин відповідних норм права, і як наслідок помилково відмовив у задоволенні поданої його довірителем скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги боржника ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що під час винесення постанови про накладення арешту на рахунок останнього у банку державним виконавцем не було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», частиною 3 статті 52 якого встановлено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони містяться, та в разі знаходження на рахунку саме коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про їх цільове призначення та повернути постанову останнього без виконання.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено, що у межах зведеного виконавчого провадження № 34824116 головним державним виконавцем Відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ Левчук І. О. вживались заходи з примусового виконання рішень судів про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів на користь як фізичних, так і юридичних осіб, за виконавчими листами, зокрема, 05 жовтня 2023 року винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення даної постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 (а. с. 6).

Із копії довідки № 5-102/02/1182/2023, виданої ПАТ АБ «Укргазбанк» 23 листопада 2023 року, слідує, що на ім`я боржника ОСОБА_2 відкритий поточний рахунок з використанням електронного платіжного засобу № НОМЕР_2 IBAN НОМЕР_1 в ПАТ АБ «Укргазбанк» та випущено платіжну картку № НОМЕР_3 для зарахування заробітної плати (а. с. 11).

З наявної в матеріалах справи копії довідки № 12/1804 від 20 листопада 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 проходить військову службу за призовом, під час мобілізації, з 24 лютого 2022 року (а. с. 10).

Згідно з копією виписки за смарт-рахунком № НОМЕР_2 IBAN НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , останньому з 01 травня 2023 року по 23 листопада 2023 року на вказаний банківський рахунок надходило грошове забезпечення військовослужбовця та інші встановлені законодавством платежі військової частини (а. с. 12).

Крім того, встановлено, що зазначені вище письмові докази боржником ОСОБА_2 подавались разом із письмовою заявою про зняття арешту з рахунка в банку суб`єкту оскарження ВД ВС у м. Луцьку.

Однак, як вбачається з копії листа головного державного виконавця Відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ Левчук І. О. в задоволенні заяви боржника ОСОБА_2 від 10 жовтня 2023 року про зняття арешту на грошові кошти, які знаходяться на його банківському рахунку НОМЕР_1 , призначеному для зарахування заробітної плати, було відмовлено, у зв`язку з відсутністю будь-яких доказів про те, що вказаний рахунок має спеціальний режим використання чи підпадає під категорію, визначену ст. 73 ЗУ «Про виконавче провадження» (а. с. 13-14).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині другій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» наведено перелік коштів та рахунків, на які забороняється звернення стягнення та накладення арешту, зокрема на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У частинах першій, третій статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків (стаття 70 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20, провадження № 14-218цс21, викладено висновки про те, що передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку із забороною встановленою законом.

Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджено те, що на стадії накладення державним виконавцем арешту на грошові кошти (рахунки) боржника ОСОБА_2 останній звертався до державного виконавця із заявою про зняття арешту на грошові кошти, які знаходяться на його рахунку НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ АБ «Укргазбанк», і на підтвердження того, що ці кошти є його заробітною платою грошовим забезпеченням військовослужбовця, надав відповідні довідки.

Однак, вказаним обставинам державний виконавець Левчук І. О. не надала належної оцінки та, на думку колегії суддів, безпідставно відмовила в задоволенні заяви ОСОБА_2 щодо скасування арешту на грошові кошти, які знаходяться на вищевказаному банківському рахунку, чим порушила вимоги ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Наведене дає підстави вважати, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця та безпідставно відмовив останньому в задоволенні його вимог про зняття арешту з грошових коштів, які знаходяться на рахунку в банку, відкритому на його ім`я для отримання заробітної плати.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції як така, що не відповідає вимогам закону, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а скарга боржника ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця задоволенню.

Керуючись ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2024 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левчук Ірини Олегівни при здійсненні виконавчого провадження № 34824116 щодо відмови у знятті арешту з грошових коштів, що містяться як заробітна плата на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ АБ «Укргазбанк» на ім?я ОСОБА_2 .

Зобов?язати головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левчук Ірину Олегівну зняти арешт з грошових коштів, що містяться як заробітна плата на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ АБ «Укргазбанк» на ім?я ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку впродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді