Справа №521/9645/23
Провадження №2/521/426/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Бодрухіної К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, поділ майна подружжя, в якому просив:

- Встановити факт проживання спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.03.2015 року по 20.10.2020 року.

- Визнати спільною сумісною власністю офісне приміщення, загальною площею 64,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 101.

- Визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки «HONDA», модель «ACCORD», 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 .

- В порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_1 право власності на частку офісного приміщення, загальною площею 64,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 101.

- В порядку поділу спільного сумісного майна автомобіля марки «HONDA», модель «ACCORD», 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 160 864,00 грн., в якості компенсації вартості його частки у спільно набутому майні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позов обґрунтований наступними обставинами. З 01 березня 2015 року сторони проживали разом як одна сім`я без реєстрації шлюбу в квартирі позивача, мали спільний побут, бюджет, проживали як одна сім`я з усіма притаманними їй ознаками. 20.07.2015 року позивачем було відкрито власне агентство нерухомості, у якому він почав працювати разом із відповідачем ОСОБА_2 . Протягом усього строку сумісного проживання сторін, єдиним джерелом доходу були прибутки з вказаного агентства. 20.10.2020 року між сторонами було укладено шлюб. 31.01.2019 під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, сторонами було придбано автомобіль марки «HONDA», модель «ACCORD», 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2 та середня ринкова вартість якого складає 8 800,00 доларів США, що еквівалентно 321 728,00 грн. (1 долар США = 36,56 грн. за курсом НБУ станом на 05.04.2023).

15.02.2019 року також під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, сторонами було придбано трикімнатну квартиру, житловою площею 39, 99 кв. м., загальною площею 59, 45 кв. м., яка розташована: АДРЕСА_2 , вартість якої станом на 08.02.2019 рік складає 715 003,00 гривні, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_2 . Пунктом 19 вищевказаного договору купівлі-продажу встановлено, що Покупець ОСОБА_2 перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 , що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. 15.02.2019 року, зареєстровано за № 221. Дана квартира була переведена із житлового фонду в нежитловий, а саме в офісні приміщення для зайняття підприємницькою діяльністю позивачем та 27.12.2019 відбулася реєстрація змін розділу в Державному реєстрі речових прав. З вересня 2022 року між сторонами погіршились відносини та вони перестали проживати як одна сім`я, шлюб між сторонами було розірвано.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що має право на частки офісного приміщення, та на компенсацію вартості частки автомобіля марки «HONDA», модель «ACCORD», 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , так як вказане майно набувалось під час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та підлягає поділу в порядку ст. ст. 69, 74 СК України.

У відкритому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у відкритому судовому засіданні визнав позов в частині визнання спільною частковою власністю офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_3 та його поділу. В іншій частині позову просив відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини.

22 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 905, що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2 ( а. с. 22).

Заочним рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 11 травня 2023 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 63).

15 лютого 2019 року ОСОБА_2 придбано трикімнатну квартиру, житловою площею 39,99 кв. м., загальною площею 59,45 кв. м., яка розташована: АДРЕСА_2 , вартість квартири складає 715 003,00 гривні, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В., та зареєстровано в реєстрі за № 222 (а. с. 27-29). Право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 у встановленому законом порядку.

Пунктом 19 договору купівлі-продажу від 15.02.2019 року передбачено, що цей договір вчинено за згодою ОСОБА_1 , з яким ОСОБА_2 перебуває у фактичних шлюбних відносинах, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. 15.02.2019 року за р.№ 221.

Сторонами визнано, що дана квартира була переведена із житлового фонду в нежитловий, що, також підтверджується копією технічного паспорта на групу нежитлових приміщень від 02.12.2019 року (а. с. 31-34).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 05.04.2023 (а. с. 35-36) вбачається, що 27 грудня 2019 року відбулася реєстрація змін розділу в Державному реєстрі речових прав, а саме:

- об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості змінено на: нежитлове приміщення;

- загальна площа 59,45 кв. м, житлова площа 39,99 кв. м, змінено на загальна площа 64.1 кв. м.;

- адреса: АДРЕСА_4 , змінено на: АДРЕСА_1 .

Сторонами визнано, що за відповідачем ОСОБА_2 зареєстроване право власності на офісне приміщення, загальною площею 64,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначено, що під час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторонами у власність набуто автомобіль марки «HONDA», модель «ACCORD», 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 . Право власності на автомобіль зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі укладеного в ТСЦ № 6541 договору купівлі-продажу транспортного засобу, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Головного сервісного центру МВС № 31/519АЗ-6752-2023 від 04.04.2023 (а. с. 39).

Обґрунтовуючи позов позивач зазначив, що середня ринкова вартість автомобіля складає 8 800,00 доларів США, що еквівалентно 321 728,00 грн. станом на 05.04.2023, частку від чого вважає необхідним вимагати, в якості компенсації вартості половини автомобіля.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із поділом майна чоловіка ті жінки, які проживають однією сім`єю і не перебувають у шлюбі, а тому регулюються Главою 8 СК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч.4 ст. 71 СК України).

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

За приписами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно, а тому, вирішальним фактором при визнанні майна сторін спільною сумісною власністю із подальшим його поділом є встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу на момент набуття спірного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 надано копію договору купівлі-продажу від 15.02.2019 року, який вчинено за згодою ОСОБА_1 , за його заявою про перебування у фактичних шлюбних відносинах.

Вказане застереження в договорі купівлі-продажу квартири від 15.02.2019 року, а також визнання відповідачем позову в частині визнання спірного нежитлового приміщення спільною сумісною власністю сторін, дає суду підстави дійти висновку про те, що вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності із подальшим його поділом шляхом визнання за позивачем права власності на частку цього майна.

Що стосується позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю автомобіля марки «HONDA», модель «ACCORD», 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 та стягнення компенсації вартості його частки у спільно набутому майні, суд зауважує на тому, що жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог про встановлення факту проживання сторін на час придбання спірного автомобіля однією сім`єю відповідачем не надано.

Сам по собі факт перебування сторін у близьких стосунках не може свідчити про те, що вони проживали в зазначений період, (а саме станом на момент придбання автомобіля марки «HONDA», модель «ACCORD», 2006 року випуску) однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки позивачем не надано доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2019 року, справа № 490/4949/17, провадження № 61-46210св18.

Обов`язок доказування вказаних обставин лежить саме на позивачі, так як він посилається на них як на підставу своїх вимог. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові в цій частині.

Обов`язок доказування вказаних обставин лежить саме на позивачі, так як він посилається на них як на підставу своїх вимог. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір по справі складає 6257, 25 гривень, які сплачено позивачем при зверненні до суду - 1073,60 грн. за звернення немайнового характеру, та 5183,65 грн. за звернення майнового характеру, половина з яких повинно бути стягнуто з відповідача на його користь в зв`язку із задоволенням позову майнового характеру на 50%.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60-71 СК України, ст. ст. 10, 12, 19, 81, 89, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 офісне приміщення, загальною площею 64,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 101.

В порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_1 право власності на частку офісного приміщення, загальною площею 64,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 101.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2591 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто одну) грн. 82 коп.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 06 червня 2024 року.

Суддя: Ю.В. Тополева