Справа № 204/2719/24
Провадження № 2/204/2069/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Центральна адміністрація Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав у відношення доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 24 квітня 2024 позивач уклав шлюб з ОСОБА_5 , який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, актовий запис № 137. Позивача та відповідач подружні стосунки припинили та рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2015 року по справі № 204/2130/15-ц шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 повернула дошлюбне прізвище ОСОБА_6 . Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач 11 серпня 2017 року уклав шлюб з ОСОБА_8 . Наразі, на утриманні позивача також знаходиться донька від другого шлюбу - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З січня 2018 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 постійно проживали з позивачем, його дружиною та сестрою від другого шлюбу батька, за адресою: АДРЕСА_1 . З червня 2018 року батько влаштував дитину до приватного дошкільного закладу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , щоб забезпечити їй гідний соціальний розвиток, розширити навики, забезпечити здобуття нею необхідного фізичного, розумового та морального розвитку. Вихованням дитини повністю опікується батько та його нова дружина, тоді як рідна мати з січня 2018 року не спілкується з донькою, жодного разу не приїздила до неї та вихованням доньки не переймається. Оплату за навчання також здійснює батько самостійно. Дитина має декі захворювання, що потребують постійного лікарського нагляду та відповідної дієти. При цьому, виключно батько дбає про здоров`я дитини, перебуває за необхідності разом з нею на лікуванні в лікарні. Лише батько в період з 2018 року та по теперішній час купує дитині все необхідне шкільне приладдя, одяг та взуття. Виключно позивач з сім`єю дбає про дозвілля дитини, її мандрівки та відпочинок. Мати з дитиною не зустрічалась та не проявляла ініціативи з цього питання. Окрім цього, дружина позивача - ОСОБА_10 , дбаючи про потреби дитини, ставлячись до дитини к до рідної, контролювала та контролює виконання дитиною домашніх завдань, що задають на уроках, купувала дитини речі, іграшки, ортопедичне взуття, на підтвердження чого надано квитанції. Після повномасштабного вторгнення з метою збереження життя сім`ї, дружина позивача та доньки виїхали за межі України. Весь цей час відповідачка коштів на утримання дитини не надає, тому позивач звернувся до суду з завоюю про видачу судового наказу, на підставі якої Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 22 травня 2023 року було видано судовий наказ про стягнення з відповідачки аліментів у розмірі частини доходу. Все необхідне для дитини, одяг, взуття, іграшки позивач купує сам. Забезпечення в плані харчування, здобуття освіти, розумового та морального розвитку також покладено на позивача. Із заяви ОСОБА_3 посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Корсун А.Є. від 19.02.2024 року, зареєстрованої в реєстрі за № 72, вбачається, що ОСОБА_3 не заперечує проти позбавлення батьківських прав стосовно її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, починаючи з січня 2018 року відповідач жодного інтересу до дитини не проявляє, не бажає приймати участі в її житті, не спілкується з дитиною, жодного піклування про дитину не має, не цікавиться її життям, станом здоров`я не переймається, тобто свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків та немає наміру їх виконувати. За таких обставин, позивач вважає, що свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки матері, та відповідно підставою для позбавлення її батьківськи прав. Тому, з метою забезпечення інтересів дитини, відсутність у відповідача інтересу до участі у вихованні дитини, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити їх у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення суду не заперечувала.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, але від її представника до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без участі відповідачки та її представника, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, але надала суду лист з проханням розглядати справу без участі представника та в інтересах дитини.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини» прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 «Конвенції про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Тлумачення цих норм права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц , від 29 листопада 2019 року № 127/23281/18 та від 6 травня 2020 року у справі №753/2025/19.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданим 10 січня 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 26. У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені позивач та відповідач.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. ОСОБА_5 після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_6 . Вказане рішення суду набрало законної сили 6 травня 2015 року.

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 14 квітня 2023 року за № 10/5-528 ОСОБА_2 разом з своєю донькою ОСОБА_4 , має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з Актом обстеження умов проживання від 11 березня 2014 року підписаного ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також акту про фактичне місце проживання від 11 березня 2024 року, посвідченого головою вуличного квартального комітету по вул. Яворницького ОСОБА_13 , у період з січня 2018 року по березень 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , малолітня ОСОБА_4 проживала разом із своїм батьком - ОСОБА_2 та його дружиною - ОСОБА_10 , а також сестрами - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 8 квітня 2024 року № 40, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 22 березня 2022 року виїхали за межі України.

Відповідно до письмових пояснень сімейного лікаря ОСОБА_14 від 22 лютого 2024 року у період з січня 2018 року по лютий 2022 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилася під лікарським наглядом у Комунальному некомерційному підприємстві «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровської міської ради. При цьому, ОСОБА_2 своєчасно звертався до сімейного лікаря, дотримувався всіх рекомендацій. Мати дитини - ОСОБА_3 , ніколи не зверталася та її ніколи не бачили.

Згідно з довідкою Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 24 квітня 2024 року № 58 ОСОБА_2 звернувся до центру з метою здійснення психологічного діагностування в дистанційному режимі актуального психоемоційного стану його та дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з`ясування ставлення дитини до батька та матері ОСОБА_3 . Згідно з результатами психологічного діагностування дитини ОСОБА_4 виявлено, що дівчина спокійно, врівноважена. На малюнку «Малюнок родини» ОСОБА_4 зобразила родину: батька, дружину батька ОСОБА_15 , яку називає мамою, себе та сестру ОСОБА_16 . У сім`ї дитини панує психологічно здорова атмосфері та відсутність біологічної матері ОСОБА_3 в її житті на даний час не вплинула негативно на психічний розвиток дитини.

З метою отримання допомоги на утримання доньки, позивач звернувся до суду з заявою про вдачу судового наказу, за результатами розгляду якої судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2023 року, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти щомісячно, на утримання дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24 серпня 2023 року, було відкрито виконавче провадження № 72613903, з приводу примусового виконання судового наказу № 204/6186/23.

Наразі, відповідно до розрахунку виданого 23 листопада 2023 року Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра, станом на 01.11.2023 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів складає 20 550,84 грн.

Факт відсутності матері в житті малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується також показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які в судовому засіданні зазначили, що донька та батько дитини постійно проживають разом, тоді як мати не бере жодної участі в її вихованні та утриманні. Дитина проживає однією сім`єю з позивачем та виключно він дбає про необхідне для дитини, а також турбується про її забезпечення - купівлю одягу, взуття, іграшок, організацією дозвілля займається виключно батько та його дружина ОСОБА_15 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

До матеріалів позовної заяви долучено заяву ОСОБА_3 від 19 лютого 2024 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Корсун А.Є. та зареєстрована в реєстрі за № 72, згідно з якою ОСОБА_3 , діючи добровільно та перебуваючи при здоровому розумі, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновку № 219-р від 9 травня 2024 року, голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради Клюєва А. як органу опіки та піклування, комісією прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні не встановлено об`єктивних перешкод для відповідача для участі у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачкою та дитиною фактично відсутній, відповідачка не виявляє до своєї доньки материнського піклування, не відвідує дитину більше 5 років, долею дитини не цікавиться.

Перелічені вище докази, в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом свідчать про ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків, а також про те, що дитина їй не потрібна. Наведене знаходить свій прояв в тому, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; взагалі не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти та більше того, виявляє байдуже ставлення до майбутньої долі дитини.

У зв`язку з тим, що відповідачка тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не приймає належної участі у вихованні своєї малолітньої дитини, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не піклується про фізичний, духовний стан та розвиток дитини, не створює належних умов для її навчання та отримання освіти, матеріально належним чином не утримує та має заборгованість по сплаті аліментів, керуючись інтересами дитини, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до вимог ст. 164 СК України.

Відповідно до вимог до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивач сплатив за позов судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., а його позовні вимоги задоволені, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 150, 155, 164, 165, 166 СК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), третя особа Центральна адміністрація Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 65) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська