К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року місто Київ

справа № 760/26371/19

апеляційне провадження № 22-ц/824/1391/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Кушнір С.І. від 5 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом примусового виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом примусового виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що 4 лютого 2019 року ДП "СЕТАМ" проведено електронні торги з реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 вересня 2007 року приватним нотаріусом Київського МНО Сень-Силкою І.В. У вказаній квартирі також зареєстрована ОСОБА_4 .

За результатами проведених електронних торгів 21 лютого 2019 року позивач набув право власності на зазначену квартиру на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого приватним нотаріусом Київського МНО Заган М.А.

Набувши у власність майно, яке раніше належало ОСОБА_1 , позивач звернувся до нього з вимогою про добровільне звільнення квартири протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, однак відповідач відмовився звільнити квартиру до ухвалення відповідного рішення суду.

Вважає, що відповідач порушив вимогу частини 2 статті 40 Закону України "Про іпотеку", а саме після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно не звільнив житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Будь-яка домовленість або договір про проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні між сторонами відсутня. У зв`язку з тим, що відповідачі залишилися зареєстрованими в квартирі, а факт їх реєстрації обмежує право власності позивача, він вимушений звернутися до суду.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності житлом за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом примусового виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення; визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 5 травня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що спірна квартира була придбана відповідачем ОСОБА_1 за кошти, отримані за кредитним договором, в забезпечення виконання зобов`язань за яким ця квартира була передана в іпотеку банку, допустивши порушення умов договору кредиту, внаслідок чого було здійснено звернення на предмет іпотеки, відповідачі не мали обґрунтованих підстав вважати, що після звернення стягнення на квартиру матимуть змогу використовувати її як власне житло. Водночас позивач, який придбав квартиру з прилюдних торгів, сплативши її повну вартість, з урахуванням зазначених вимог закону, обґрунтовано очікував, що зможе безперешкодно реалізувати своє право власності як щодо користування жилим приміщенням, так і щодо розпорядження цим нерухомим майном. Також судом враховано, що у власності відповідача ОСОБА_1 перебуває житловий будинок, площею 69,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що спірна квартира не була придбана безпосередньо за рахунок кредитних коштів, а тому положення частини 2 статті 39 Закону України "Про іпотеку" не застосовуються. Позивачем не надано доказів того, що кредитні кошти були витрачені саме на придбання спірної квартири. Отже, відповідачі можуть бути виселені із займаного житлового приміщення виключно із наданням іншого благоустроєного жилого приміщення відповідно до норм ЖК України.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші учасники справи відзиви на апеляційну скаргу не подали.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікарняному.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями представника ОСОБА_1 , доказів перебування на лікарняному не надано. З метою дотримання розумних строків розгляду даної справи, відсутністю об`єктивних обставин для відкладення її розгляду, суд апеляційної інстанції визнав за можливе провести розгляд справи у відсутність представника ОСОБА_1 .

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 27 вересня 2007 року між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір купівлі продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Сень-Силкою І.В., за умовами якого відповідач набув у власність квартиру АДРЕСА_1 . За домовленістю сторін квартира продана за 368 650 грн. Покупець сплатив продавцю суму договору до підписання і нотаріального посвідчення цього договору (п. 1.1., 2.1., 2.3.).

27 вересня 2007 року між АКБ "ПРАВЕКС-БАНК" та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 556-022/07Р, за умовами якого банк надав позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 65 700 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог п.6.1.14 даного Договору.

27 вересня 2007 року між АКБ "ПРАВЕКС-БАНК" та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 556-022/07Р, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Сень-Силкою І.В. За умовами договору іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором № 556-022/07Р від 27 вересня 2007 року та можливих змін до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 6 листопада 2014 року у справі № 760/25928/13-ц позов ПАТ КБ "Правекс-банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з вказаних осіб на користь ПАТ КБ "Правекс-банк" заборгованість в сумі 95 668 доларів США (що еквівалентно за курсом Національного банку України станом на 14 серпня 2013 року 764679,04 грн.), з яких: 55344 доларів США (що еквівалентно за курсом Національного банку України станом на 14 серпня 2013 року 442364,60 грн.) - непогашений кредит; 7845 доларів США (що еквівалентно за курсом Національного банку України станом на 14 серпня 2013 року 213066,12 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 26656 доларів США - відсотки за користування кредитом; 5823 доларів США (що еквівалентно за курсом Національного банку України станом на 14 серпня 2013 року 46543,24 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

Відповідно до статті 61 Закону України "Про виконавче провадження", статті 47 Закону України "Про іпотеку" та на підставі акта про проведені електронні торги по реалізації арештованого майна, затвердженого Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва 18 лютого 2019 року, приватний нотаріус Київського МНО Заган М.А. 21 січня 2019 року видала ОСОБА_3 свідоцтво /про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів/ на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року у справі № 760/5966/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства "СЕТАМ" приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заган М.А., ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів, свідоцтва та запису про право власності.

Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , станом на 11 квітня 2018 року у квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 - з 17 травня 2011 року; ОСОБА_4 - з 16 вересня 2016 року.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 296502007 від 26 січня 2022 року, ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 грудня 2006 року приватним нотаріусом Вишгородського РНО Київської області Грицаєнко Ю.І.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 316, частини 1 статті 317, частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з тим, відповідно до частини 7 статті 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частин 1, 2 статті 109 ЖК України виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Водночасвиселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2

цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті (частина 4 статті 109 ЖК України).

Встановивши, що спірна квартира придбана відповідачем ОСОБА_1 за рахунок кредитних коштів, повернення яких забезпечене іпотекою, та на яку в порядку вимог Закону України "Про іпотеку" звернено стягнення, та новим власником якої став позивач, придбавши її на електронних торгах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів без надання іншого житла, врахувавши водночас наявність у ОСОБА_1 на праві власності іншого об`єкта нерухомості.

Такий висновок узгоджується зі встановленим обставинами в цій справі та нормами матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги якого не спростовують з таких підстав.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

У відповідності до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Зазначаючи про те, що спірна квартира була придбана не за кредитні кошти, відповідач ОСОБА_1 будь-яких належних та достовірних доказів, які б підлягали судом оцінці, не надав. Навпаки, сам стверджує про те, що на даний момент не може знайти докази витрачання кредитних коштів не на придбання нерухомого майна.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 має на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 грудня 2006 року приватним нотаріусом Вишгородського РНО Київської області Грицаєнко Ю.І.

Отже, спірна квартира не є єдиним житлом відповідача ОСОБА_1 .

Конституція України у статті 41 гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Одночасно стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що добросовісність (пункт 6 частина 1 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до частин 1-3 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2 - 5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (частина 6 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 442/328/19-ц зазначив, що стаття 109 ЖК Української РСР не може беззаперечно використовуватись боржниками проти законних вимог кредиторів про виселення у всіх випадках, коли предметом іпотеки були житлові приміщення призначені для постійного або тимчасового проживання, оскільки зазначена норма спрямована на регулювання суспільних відносин, коли виселення відбувається з єдиного житла боржника і не може бути застосована, коли боржник має декілька місць, придатних для проживання. У протилежному випадку така поведінка боржника призвела б до порушення меж здійснення цивільних, у тому числі житлових, прав, оскільки при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також не допускати дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, що передбачено пунктом 6 частини 1 статті 3, частинами 2, 3 статті 13 ЦК України.

Відтак, наявність у відповідача ОСОБА_1 на праві власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , виключає застосування статті 109 ЖК України навіть якщо б спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_1 .

Отже, виселення ОСОБА_1 зі спірної квартири без надання іншого житла є цілком законним та обґрунтованим.

Оскільки відповідачем ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, то рішення суду в частині виселення ОСОБА_4 не переглядається.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , відхилити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 5 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: