ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/1190/23 Номер провадження 22-ц/814/1393/24Головуючий у 1-й інстанції Шолудько А.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2023 року у складі судді Шолудько А. В.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 03.03.2017 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 23.08.2023 у сумі 35 982,67 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 29 083,93 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 6 898,74 грн, просив про стягнення з відповідача вказаної заборгованості з покладенням на нього понесених по справі судових витрат у розмірі 2 684 грн.

Позов мотивовано тим, що 03.03.2017 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами цього договору позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 03.03.2017 у розмірі 839,97 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 66,86 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані позичальником кошти у повному обсязі в добровільному порядку не повернуті, а тому банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом повернення таких коштів, при цьому вимога про стягнення заборгованості за простроченими відсотками є безпідставною через відсутність передбаченого обов`язку відповідача про їх сплату в анкеті-заяві від 03.03.2017.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та погодилася, що такі разом з Тарифами складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Тому суд дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні позову і звільнив відповідача від відповідальності з одних лише формальних міркувань.

Вказує, що договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, заперечень щодо Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем не надано, тому вказані обставини свідчать про її згоду з умовами цього договору і Умовами та Правилами.

Наголошує, що у наданій заяві встановлена базова відсоткова ставка за користування кредитом та у разі прострочення суми заборгованості, тип кредитної картки, валюта кредиту, порядок погашення тощо, отже сторонами були досягнуті усі істотні умови договору, на що безпідставно не звернув увагу суд першої інстанції.

Зазначає, що кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків.

Вважає, що надана позивачем виписка за картрахунками відповідача у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства щодо оформлення, а тому разом з розрахунком заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, а контррозрахунок відповідачем не надано.

Звертає увагу на те, що відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення за наданим кредитом, а оскільки відповідно до вимог статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків, підстави вважати укладений кредитний договір безпроцентним відсутні.

Також, на думку апелянта, судом першої інстанції при ухваленні рішення цілком проігнорована усталена судова практика Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 03.03.2017 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач ОСОБА_1 одержала кредит у виді поновлювальної кредитної лінії на кредитний рахунок, відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», із встановленням кредитного ліміту, який неодноразово змінювався.

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.03.2017 у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 23.08.2023 виникла заборгованість за кредитним договором відповідача у сумі 35 982,67 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 29 083,93 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом - 6 898,74 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено обов`язку позичальника сплачувати проценти за кредитом, однак фактично одержані та добровільно не повернуті позичальником кошти підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1048, частини другої статті 1056-1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

По справі встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги, що укладений між сторонами кредитний договір з дотриманням обов`язкової письмової форми (статті 207, 1055 ЦК України) у виді анкети-заяви позичальника від 03.03.2017 не містить погодженого сторонами розміру процентів за користування кредитом, що є обов`язковою умовою кредитного договору, тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за процентами у сумі 6 898,74 грн.

Надана позивачем Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка підписана клієнтом ОСОБА_1 28.01.2021, а також Інформація щодо Умов договору про споживчий кредит, підписана ОСОБА_1 09.08.2018, до уваги колегією суддів не беруться, оскільки позивачем не доведено, що дані документи стосуються умов спірного кредитного договору від 03.03.2017, а тому не є належними доказами по справі.

Самі Умови і Правила надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» підпису позичальника не містять, а також не можуть бути визнані складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору на підставі вимог статей 633, 634 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови і Правила, до яких приєдналась інша сторона (споживач послуг банку), з якими він ознайомлений, а не інші, що по справі не встановлено і суду не доведено.

Як вбачається зі змісту наданих позивачем Умов і Правил надання банківських послуг, які не містять даних щодо дати їх затвердження, відповідно до п. 1.1.6.1 можуть змінюватися банком щомісяця в односторонньому порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством, тому з огляду на їх мінливий характер, такі Умови і Правила не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, за наявності заперечення відповідачем у відзиві на позовну заяву факту укладення кредитного договору на зазначених позивачем умовах, відсутність підпису позичальника в Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах банку не дає можливості визнати їх невід`ємною частиною спірного кредитного договору навіть при наявності підпису позичальника на анкеті-заяві від 03.03.2017.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача процентів за кредитом у заявленому позивачем розмірі, що належними та допустимими доказами по справі не підтверджується.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку щодо права позивача на судовий захист шляхом зобов`язання боржника виконати свій обов`язок з повернення фактично отриманих і використаних кредитних коштів, суд у порушення вимог статей 13, 89 ЦПК України вдався до власних розрахунків, визначивши розмір заборгованості за кредитом - 839,97 грн як різницю між сумою отриманих відповідачем кредитних коштів за період з 17.07.2019 по 30.08.2023 - 66 266,79 грн та сумою повернутого відповідачем боргу у цей період - 65 426,82 грн, зазначивши, що у заборгованість станом на 30.08.2023 банком включені відсотки за користування кредитним лімітом за ставкою 3,5% в місяць, 3,4% в місяць, 1,7% в місяць на суму 31 194,27 грн, щомісячний платіж за страховку на загальну суму 1 102 грн, комісія за обслуговування (членський внесок) на суму 620 грн, щомісячний платіж за страховку «Захист на кожен день» на загальну суму 120 грн.

При цьому суд не врахував, що позичальник таких дій банку не оспорювала та розмір заявленої позивачем заборгованості під час розгляду справи в суді не спростувала, власних розрахунків по справі не надала.

За таких обставин в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором від 03.03.2017, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення з вищезазначених мотивів.

Згідно вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення заявлених позивачем вимог, понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви - 2 684 грн та апеляційної скарги - 4 026 грн, а всього у сумі 6 710 грн підлягають розподілу між сторонами на підставі частини першої статті 141 ЦПК України - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2023 року в частині визначення розміру стягнутої заборгованості по договору про надання банківських послуг від 03.03.2017 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 29 083,93 грн у погашення заборгованості за тілом кредиту.

В іншій частині рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2023 року залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 5 423,53 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна