Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3090/24
Провадження № 2/711/1341/24
28 травня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.,
при секретарі Копаєвій Є.В.
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -
Представник позивача адвокат Скіць С.М., який діє на підставі ордеру серії СА №1018889 від 28.01.2022, звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму позики в розмірі 20 000 грн., а також нараховані за період з 14.11.2022 по 11.04.2024 інфляційні втрати в розмірі 1568,77 грн. та три проценти річних в розмірі 846,12 грн. Також в позові заявлено вимогу про відшкодування позивача за рахунок відповідача судових витрат з оплати судового збору та правової допомоги.
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 13.09.2022 відповідачка отримала від позивача суму коштів в розмірі 20 000 грн., які зобов`язувалась повернути у строк до 13.11.2022, але цього не зробила. Тож позивач просив стягнути з відповідачки суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, що обчислені за період з 14.11.2022 по 11.04.2024.
Письмового відзиву щодо позовних вимог від відповідачки на адресу суду не надходило.
24.04.2024 судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання відповідачка не з`явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Натомість судові повістки-повідомлення повернулись до суду без вручення відповідачці з причин відсутності останньої за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідачки шляхом публікації оголошення про виклик відповідачки на веб-порталі судової влади України. Таким чином, в контексті положень п. 2, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судом належним чином здійснено повідомлення відповідачки про час і місце розгляду справи.
Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Скіць Е.К., яка діє на підставі ордеру серії СА №1077068 від 27.05.2024, підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно розписки від 13.09.2022 ОСОБА_3 (позичальник) отримала від ОСОБА_2 (позикодавець) грошові кошти в сумі 20 000 грн., які зобов`язувалась повернути позикодавцю у строк до 13.11.2022 /а.с. 8/.
Всупереч погоджених сторонами умов відповідач до теперішнього часу не повернула позивачу суму позики, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, між сторонами існує спір щодо виконання грошового зобов`язання, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК).
Надаючи оцінку доводам позивача в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Верховного Суду від 07.07.2023 у справі №206/501/20)
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що складена відповідачкою розписка за своєю формою та змістом підтверджує наявність між сторонами укладеного договору позики, за яким відповідачка отримала від позивача позику в розмірі 20 000 грн., яку зобов`язувалась у строк до 13.11.2022.
Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачкою допущене порушення її зобов`язання в частині повернення запозичених коштів, оскільки до теперішнього часу вона не повернула суму запозичених коштів.
За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки суми позики в розмірі 20 000 грн. є обґрунтованими і правомірними, а тому підлягають до задоволення.
Стосовно вимог про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, то слід зауважити наступне.
Статтею 625 ЦК передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В позовній заяві позивач викладено вимогу про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від загальної суми заборгованості, що обчислені за період з 14.11.2022 по 14.04.2024.
Разом з тим, загальновідомим є та обставина, що з 24.02.2022 і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX.
Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Прийняття такої законодавчої зміни обумовлено складністю фінансово-економічної ситуації в Україні, що зумовлена військовою агресією. Відповідне регулювання цивільних правовідносин має тимчасовий характер і узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже введене законодавче обмеження прав кредитора на отримання штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання боржника під час дії режиму воєнного стану направлене на забезпечення реалізації засад справедливості, добросовісності і розумності у цивільних правовідносинах.
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що порушення відповідачкою грошових зобов`язань перед позивачем почалося з 14.11.2022, тобто після введення режиму воєнного стану на території України.
За таких обставин покладання на відповідача обов`язку зі сплати позивачу додаткових нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача таких компенсаційних санкцій (інфляційні нарахування, три відсотки річних) не підлягають задоволенню.
Тому, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідачка грошові кошти від позивача отримала та користувалася ними, однак, свої зобов`язання за договором позики (розпискою) від 13.09.2022 належним чином та у визначені сторонами строки не виконала, порушивши умови договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість перед позивачем в розмірі 20 000 грн., то суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Також варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачка не надала суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не навела обставин, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлених судом обставин справи.
За таких обставин позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими в частині стягнення за основною сумою позики в загальному розмірі 20 000 грн., а тому позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом в сумі 968,96 грн.
В позовній заяві сума позовних вимог складала 22 414,89 грн., а задоволенню підлягають вимоги в межах суми 20 000 грн., що складає 89,2264% від заявлених вимог. Отже на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідачки витрати з оплати судового збору на суму 864,57 грн. (968,96грн. * 89,2264%).
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) борг за договором позики від 13.09.2022 року в сумі 20 000 грн., а також судовий збір в сумі 864 грн. 57 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складений 29 травня 2024 року.

Головуючий: В.М. Скляренко