КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/7077/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем Українии

15 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пухальської Ірини Станіславівни на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року у справі запозовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року у справі №754/7728/19 у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року скасовано та прийнято у справі нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 у справі № 754/7728/19 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором поставки збитки на суму 2 459 312 грн, неустойку - 27 436,80 грн, моральні збитки 10 000 грн, судовий збір - 11 879,65 грн, а разом 2 508 628,45 грн.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі ВС від 09 листопада 2022 року у справі № 754/7728/19 постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасовано, залишено в цій частині в силі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року. Постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів змінено, виклавши її мотивувальну частини в редакції цієї постанови КЦС ВС.

Касаційний цивільний суд у складі ВС від 09 листопада 2022 року у справі № 754/7728/19 у цій постанові зробив висновок, що апеляційний суд зробив правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача коштів, отриманих в якості передоплати за поставку автомобіля та неустойки, проте помилився з мотивами такого висновку, в зв`язку з чим постанова апеляційного суду в цій частині підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини судового рішення в редакції цієї постанови.

Отже, у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків на суму 2 459 312,00 грн та неустойки на суму 27436,80 грн, моральні збитки 10 000 грн, судовий збір -11 879,65 грн (разом 2 508 328,45 грн.) рішення набрало законної сили 19.05.2021 року.

У приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни на виконанні знаходяться виконавче провадження №71081214 від 17.02.2023 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором поставки збитків у розмірі 2 459 312,00 грн, неустойки на суму 27 436,80 грн, судового збору - 11 879,65 грн.

Виконавчий лист видано Деснянським районним судом м. Києва 02.02.2023 року на підставі постанови Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, яку залишено в силі постановою Касаційного цивільного суду у складі ВС від 09 листопада 2022 року (справа №4/7728/19).

Поряд з цим, станом на день подання позову, відповідно до повідомлення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О., вищевказаний борг не сплачений.

Крім того, постановою Головного державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Жиглій В.М. від 01.12.2022 виконавчий лист №754/7728/19 виданий 11.06.2021, за яким з ОСОБА_1 повинно було бути стягнуто 2 486 748,8 грн було повернуто стягувачу у зв`язку з неможливістю стягнути кошти з ОСОБА_1 , з огляду на відсутність у останнього будь-якого майна.

Отже, з моменту відкриття виконавчого провадження №71081214 на підставі постанови Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, яку залишено в силі постановою Касаційного суду у складі ВС від 09 листопада 2022 року (справа №754/7728/19) з ОСОБА_1 не було стягнуто жодної гривні.

Враховуючи вищевикладене, станом на момент подання цього позову залишок невиконаного зобов`язання відповідача перед позивачем становить 2 508 628,45 грн, з яких сума основного зобов`язання за договором поставки становить 2 459 312,00 грн.

З урахуванням вищевказаного, позивачем на підставі ч. 2 статті 625 ЦК України здійснено нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, що полягає в компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати.

Розмір заборгованості відповідно до розрахунку, виконаного позивачем, у період з 19.05.2021 по 09.08.2023 року становить - 1 080 005,13 грн, з яких: розрахована сума трьох процентів річних - 164 335,95 грн; інфляційні втрати - 915 669,18 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три відсотки річних від суми боргу та індекс інфляції в розмірі 1 059 755 гривень 24 копійки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у розмірі 838 777,84 грн, з апеляційною скаргою в інтересах відповідача ОСОБА_1 звернулась його представник - адвокат Пухальська І.С.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не зазначив мотивів не застосування до даних правовідносин п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, на який у відзиві на позовну заяву вказував відповідач, і згідно якого законодавець чітко визначив, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позичальника) неустойки (штрафу, пені).

Вказує, що з 24.02.2022 року по сьогодні на всій території України діє воєнний стан, введений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, а отже, у вказаний період боржник звільнений від відповідальності, визначеною ст. 625 ЦК України.

З урахуванням зазначеного та судової практики Великої Палати Верховного Суду в частині застосування приписів ч. 2 статті 625 ЦК України, до відносин, що склались між сторонами, позивач мав право здійснити нарахування згідно статті 625 ЦК України лише за період з 19.05.2021 по 23.02.2022 і розмір трьох процентів річних та інфляційних втрат за вказаний період становить 220 977,40 грн.

Отже, суд першої інстанції, не застосувавши приписи п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, дійшов помилкового висновку про задоволення вимог позивача за період з 19.05.2021 по 09.08.2023 у сумі 1 059 755,24 грн і безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача 838 777, 84 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Навальнєв О.Ю. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти наведених у ній доводів, посилаючись на їх безпідставність. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на представник відповідача неправильно тлумачить норми матеріального права, зокрема п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, які регулюють правовідносини позикодавця і позичальника після укладення ними договору позики/кредитного договору, тобто регулюють відносини, відмінні від тих, що склались між сторонами даної справи. Вказує, що підставою для виникнення грошового зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 слугує не договір позики/кредитний договір, який ніколи між сторонами не укладався, а постанова Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, якою було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення коштів з ОСОБА_1 за договором комісії та відшкодування моральної шкоди. З огляду на вказане, відсутні підстави для застосування п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, відповідно рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Пухальська І.С. підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у розмірі 838 777,84 грн, а також стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 12 581,67 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Навальнєв О.Ю. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року у справі №754/7728/19 у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року скасовано та прийнято у справі нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 у справі № 754/7728/19 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором поставки збитки на суму 2459312 грн., неустойку - 27 436,80 грн., моральні збитки 10000 грн., судовий збір - 11879,,65 грн. а разом 2 508 628,45 грн.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі ВС від 09 листопада 2022 року у справі № 754/7728/19 постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасовано, залишено в цій частині в силі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року.

У приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни на виконанні знаходяться виконавче провадження №71081214 від 17.02.2023 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором поставки збитків у розмірі 2 459 312,00 грн, неустойки на суму 27 436,80 грн, судового збору - 11879,65 грн.

Виконавчий лист видано Деснянським районним судом м. Києва 02.02.2023 року на підставі постанови Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, яку залишено в силі постановою Касаційного цивільного суду у складі ВС від 09 листопада 2022 року (справа №4/7728/19).

Відповідно до повідомлення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. від 15.08.2023 вих. № 9147 щодо інформації за ВП № 71081214 повідомлено наступне.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. перебуває зведене виконавче провадження №71656340 до складу якого входить виконавче провадження №71081214 з примусового виконання виконавчого документа, а саме виконавчий лист №754/7728/19 виданий 02.02.2023 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором поставки збитки у розмірі 2 459 312,00 грн., неустойки -27 436,810 грн, судовий збір -11 879,65 грн. Вищевказаний борг за ВП №71656340 з боржника ОСОБА_1 стягнуто не було.

Окрім цього, судом також встановлено, що постановою Головного державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Жиглій В.М. від 01.12.2022 виконавчий лист №754/7728/19 виданий 11.06.2021, за яким з ОСОБА_1 повинно було бути стягнуто 2 486 748,8 грн, було повернуто стягувачу у зв`язку з неможливістю стягнути кошти з ОСОБА_1 , з огляду на відсутність у останнього будь-якого майна.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем знайшли своє підтвердження за наслідком досліджених матеріалів по справі, дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних втрат за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними, а тому підлягають частковому задоволенню а саме: інфляційні збитки у розмірі 895 419,29. та три проценти річних у розмірі 164 335,95 грн. що разом становить 1059755 гривень 24 копійки.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що рішеннями судів у цивільній справі № 754/7728/19 встановлено, що між сторонами у справі виникли правовідносини за договором комісії. Відповідач ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_2 за договором комісії, не здійснив поставку автомобіля, не повернув грошові кошти, отримані в якості предоплати, чим завдав останньому збитків.

Встановлено також, що на підставі постанови Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, яку залишено в силі постановою Касаційного суду у складі ВС від 09 листопада 2022 року (справа №754/7728/19), було відкрито виконавче провадження №71081214 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів.

Станом на момент подання даного позову до суду залишок невиконаного зобов`язання відповідача перед позивачем становить 2 508 628,45 грн, з яких сума основного зобов`язання за договором поставки становить 2 459 312,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача за період невиконання зобов`язання з 19 травня 2021 року по 09 серпня 2023 року, на підставі статті 625 ЦК України, нараховані інфляційні втрати та три проценти річних.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач в доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції не взяв до уваги, що нарахування позивачем у період з 23.02.2022 року інфляційних втрат та 3 процентів річних не відповідає вимогам п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України.

Однак, колегія суддів апеляційного суду такі доводи відхиляє, з огляду на наступне.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).

Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Як у же зазначалось вище, підставою для виникнення грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 слугує не договір позики/кредитний договір, який ніколи між сторонами не укладався, а договір комісії, у зв`язку із невиконанням якого ОСОБА_1 завдано позивачу збитків.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини не пов'язані з укладенням між сторонами договору позики, кредитного договору, у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування до них положень п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, коли доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пухальської Ірини Станіславівни - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 червня 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.