ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/56/22
Провадження № 2-др/210/9/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
22 травня 2024 року
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Сільченко В. Є.,
при секретарі Печарник В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заява представника відповідача ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" Шиліна В.А. про ухвалення додаткового рішення у справі №210/56/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» про відшкодування шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, -
Представник відповідача ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" Шиліна В.А. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в обґрунтування якої зазначив, що в проваджені Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу розглядалася цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» про відшкодування шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, за результатами розгляду якої 02.08.2022 року судом винесено рішення про часткове задоволення позовних вимог. Однак судом не вирішено питання щодо розподілу витрат на професійну правничу (правову) допомогу, понесених відповідачем. Тому, просить суд прийняти додаткове рішення про розподіл судових витрат відповідача ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» понесиних на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи в розмірі 6000 грн.
Представник ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" в судове засідання не з`явився, в поданій заяві про ухвалення додаткового рішення просив розглядати справи за відсутності представника.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд заяви без її участі.
ОСОБА_2 та її представник до початку розгляду справи надали спільну заяву, згідно якої просили розгляд справи проводити без їх участі, зазначають, що заява ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» та не підлягає задоволенню.
У відповідності до ч.4 ст.270 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд вказаної заяви про ухвалення додаткового рішення у відсутність сторін та без фіксації технічними засобами.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення з огляду на наступне.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.08.2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» про відшкодування шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 72999,93 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Стягнуто зі ОСОБА_2 , 300 000 (триста тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1280 гривень. У позовних вимогах до відповідача ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» відмовлено.

При цьому, судом не вирішено в судовому рішенні вимогу відповідача «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» щодо розподілу судових витрат у розмірі 6000 грн. понесених у зв`язку з розглядом даної справи, докази понесення яких додано разом з відзивом на позовну заяву.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу надано копію договору про надання правової допомоги від 12.06.2020 року, копією Додатку №1 до договору б/н від 12.06.2022 року про надання правничої допомоги від 14.02.2022 року, копію акту приймання наданих послуг за договором №б/н від 12.06.2020 року, Додатком №1 від 14.02.2022 року, ордером на надання правничої (правової) допомоги від 14.02.2022 року.

Враховуючи, що рішенням суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» про відшкодування шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено частково, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволені, у позовних вимогах до відповідача ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» відмовлено, а тому у відповідності до вимог п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, суд доходить до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню, а саме стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн..

Керуючись ст. ст. 62, 133, 134, 137, 140, 141, 142, 246, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №210/56/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» про відшкодування шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» (, адреса: 03039, м. Київ, вул. Голосівська, 13), витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 6000,00 грн. ( шість тисяч гривень).

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: В. Є. Сільченко