КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/9110/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 359/9944/22

29 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» адвоката Коноваленко Ірини Миколаївни на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 22 грудня 2023 року та додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Яковлєвої Л.В., у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДПМА «Бориспіль» або аеропорт, роботодавець) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 05 лютого 2013 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір № 11-07/1-118/п, на підставі якого відповідача було прийнято на роботу на посаду агента з постачання групи матеріального забезпечення ІТ відділу комп`ютерних систем департаменту інформаційних технологій. В подальшому він переводився/переміщувався на різні посади у даному підприємстві, остання з яких провідний інженер з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки. У зв`язку з цим між аеропортом та ОСОБА_1 укладались договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки посади, які обіймав відповідач, були пов`язані із зберіганням, обробкою, видаванням матеріальних цінностей на складах, базах, сховищах, камерах зберігання, коморах або інших спеціально відведених місцях зберігання.

На підставі наказу ДПМА «Бориспіль» від 29 липня 2021 року за № 01-07.4-22 «Про проведення обов`язкової інвентаризації» та наказу за № 01-07.4-23 «Про призначення робочих інвентаризаційних комісій по структурним підрозділам підприємства» від 04 серпня 2021 року на підприємстві проведено інвентаризацію основних засобів, нематеріальних активів, товарно - матеріальних цінностей, грошових активів, документів та розрахунків, що обліковуються за даними статей балансу аеропорту станом на 01 липня 2021 року. Результати інвентаризації оформлено протоколом засідання інвентаризаційної комісії, який затверджено наказом генерального директора № 01-07/1.4-8 від 30 вересня 2021 року. Даний протокол не містить даних, які б свідчили про виявлені розбіжності в обліку матеріальних цінностей, які для зберігання або для інших цілей передавались ОСОБА_2 .

Проте, у п. 29 вказаного протоколу зазначено, що для підтвердження наявності майна підприємства, яке знаходиться у строковому користуванні у суб`єктів господарювання на підставі укладених договорів, структурними підрозділами підприємства було направлено 7 запитів контрагентам щодо необхідності проведення обов`язкової інвентаризації.

На підставі наказу ДПМА «Бориспіль» № 11-07/1-1263/п «По особовому складу» від 13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням з роботи з посади провідного інженера з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки.

В період з 20 жовтня 2021 року по 10 грудня 2021 року у ДПМА «Бориспіль» на підставі наказу генерального директора від 27 серпня 2021 року № 01-07.4-26 «Про проведення обов`язкової інвентаризації» та п. 3.55 наказу від 15 вересня 2021 року № 01-07.4-28 «Про призначення робочих інвентаризаційних комісій по структурним підрозділам підприємства», із змінами внесеними наказами № 01-07.4-31 від 13 жовтня 2021 року, № 01-07.4-33 від 21 жовтня 2021 року, № 01-07.4-34 від 02 листопада 2021 року, № 01-07.4-36 від 08 листопада 2021 року, № 01-07.4-37 ві 10 листопада 2021 року, № 01-07.4-41 від 10 грудня 2021 року, проведено інвентаризацію, в тому числі і щодо роботи колишнього працівника ОСОБА_1 , у місцях зберігання та використання основних засобів, швидкозношуваних предметів, інших необоротних матеріальних активів та виробничих запасів. Дана інвентаризація проводилась у відсутність відповідача через його небажання продовжити трудові відносини на період проведення інвентаризації та відмови від участі у ній.

За результатом роботи інвентаризаційної комісії, оформленої протоколом № 23-27-100 від 17 грудня 2021 року, який затверджено 31 грудня 2021 року наказом генерального директора ДПМА «Бориспіль» за № 01-07.4-44, було виявлено нестачу основних засобів, малоцінних швидкозношувальних предметів, інших необоротних матеріальних активів та нематеріальних активів, виробничих запасів у колишнього працівника ОСОБА_1 в кількості 965 одиниць на суму 723 825 грн 57 коп.

Однак, відповідно до звітів про оцінку рухомого майна, розмір матеріальної шкоди (збитків), заподіяної відповідачем підприємству у зв`язку з нестачею майна, становить 687 295 грн. 00 коп.

З урахуванням викладеного, позивач ДПМА «Бориспіль», на підставі вимог ст. 130, 134, 135? КЗпП України, просив суд позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ДПМА «Бориспіль» заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 687 295 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 309 грн. 43 коп.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2023 рокуу задоволенні позову Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівникомвідмовлено.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 07 лютого 2024 року стягнуто з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції від 22 грудня 2023 року та додатковим рішенням від 07 лютого 2024 року, представник позивача Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» - адвокат Коноваленко Ірина Миколаївна подала апеляційні скарги.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги на рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2023 року зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено в результаті неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин висновки Верховного Суду України у справі № 6-16цс12 від 25.04.2012 року, за якими договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди, з огляду на наступне.

Пунктом 3 постанови № 14 від 29 грудня 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» передбачено, що у відповідності зі ст. 130 КЗпП відшкодування шкоди проводиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяно шкоду підприємству. При розгляді справи необхідно з`ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функції працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29 грудня 1992 року, при розгляді справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей переданих йому для зберігання або інших цілей ( п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно ст. 135-1 може бути укладено такий договір та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність.

КЗпП України передбачає два види матеріальної відповідальності: обмежену (ст. ст.132, 133 КЗпП України) й повну (ст. 134 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

У правовому висновку, викладеному у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.10.2018 року у справі № 491/961/16-ц зазначено що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт перший статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

Перелік посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва (надалі - Перелік), був Додатком № 1 до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 року №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14.09.1981 року № 259/16-59.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про дерадянізацію законодавства України» майже всі нормативно-правові акти СРСР та Української РСР або втратили чинність, або перестали застосовуватись на території України, або були змінені відповідно до теперішніх реалій.

Як наслідок, перелік, що був Додатком № 1 до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 року № 447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14.09.1981 року № 259/16-59) перестав застосуватися на території України.

Отже, суд першої інстанції на дату ухвалення рішення у даній справі 22 грудня 2023 року не мав права застосовувати вищевказаний нормативно- правовий акт.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин постанову Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 року № 447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14.09.1981 року № 259/16-59), внаслідок чого дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

На переконання сторони позивача, у зв`язку із відсутністю на даний часзатвердженого переліку посад і робіт з якими підприємство, установа, організація може укладати договір про повну (індивідуальну) матеріальну відповідальність, то роботодавцю не заборонено самостійно визначати такі категорії працівників (з урахуванням умов, встановлених ст. 135-1 КЗпП України), з якими можливо укладати договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

При ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не враховано тих обставин, що передача основних засобів, малоцінних швидкозношуваних предметів, необоротних активів та виробничих запасів відбувалась саме під час виконання ОСОБА_4 обов`язків, пов`язаних із зберіганням, обробкою, виданням матеріальних цінностей на складах, базах, сховищах, камерах зберігання, коморах або інших спеціально відведених місцях зберігання та у період, в який між позивачем та відповідачем були укладені договори про повну матеріальну відповідальність (перелік наведений у пунктах 23 - 28 додатків до позовної заяви).

Факт передачі основних засобів, малоцінних швидкозношуваних предметів, необоротних активів та виробничих запасів ОСОБА_1 посадовими особами ДП МА «Бориспіль» саме під час виконання ОСОБА_4 обов`язків, пов`язаних із зберіганням, обробкою, виданням матеріальних цінностей на складах, базах, сховищах, камерах зберігання, коморах або інших спеціально відведених місцях зберігання підтверджується долученими до матеріалів справи інвентаризаційними картками обліку основних засобів, актами приймання основних засобів за № 23-26/3-113 від 07.06.2013 року, № 23-26/4-1682 від 14.12.2015 року, актом приймання малоцінних та швидкозношуваних предметів за № 23-26/3-112 від 07.06.2013 року, актом приймання необоротних матеріальних активів за № 23-26/3-114 від 07.06.2013 року, актами прийому передачі матеріальних цінностей за № 23-26-30 від 30.09.2013 року, за № 23-26/3-386 від 03.10.2014 року, за № 22-10-57 від 17.12.2014 року, за № 23-26/4-765 від 12.06.2015 року, за № 23-26/4-767 від 12.06.2015 року, за № 93.1-29.-1.1 від 30.11.2016 року, за № 48-29-221 від 22.10.2013 року, картками обліку малоцінних та швидкозношуваних предметів, інвентаризаційними описами необоротних активів за № 14-29-1109 від 16.12.2016 року та не заперечувався відповідачем під час розгляду справи.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем також не було надано підтверджуючих документів, які б свідчили про передачу товарно-матеріальних цінностей, які перебували в підзвіті Панченка Ю.О. у користування в структурні підрозділи ДП МА «Бориспіль», так само, як і не було надано будь-яких записів з фіксацією переліку відповідальних осіб за збереження та цілісність цінностей та їх фактичного місця розташування.

За результатами роботи інвентаризаційної комісії у місцях зберігання активів встановлено інвентаризаційні різниці/нестачу основних засобів, швидкозношуваних предметів, інших необоротних матеріальних активів та виробничих запасів, яка в подальшому була підтверджена протоколом засідання інвентаризаційної комісії, затвердженого наказом генерального директора ДП МА «Бориспіль» № 01-07.4-44 від 31.12.2021 року, та становить 965 одиниць товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 723 825,57 грн.

Оскільки ОСОБА_1 був матеріально-відповідальною особою і йому було передано основні засоби, малоцінні швидкозношувані предмети, необоротні активи та виробничі запаси під час виконання ним обов`язків, пов`язаних із зберіганням, обробкою, виданням матеріальних цінностей на складах, базах, сховищах, камерах зберігання, коморах або інших спеціально відведених місцях зберігання, що підтверджується відповідними документами, наявними в матеріалах справи, то саме на підставі п. 6 розділу 6 посадової інструкції та з врахуванням приписів ст. 134 Кодексу Законів про працю України ОСОБА_1 має нести повну матеріальну відповідальність за матеріальну шкоду, заподіяну ДП МА «Бориспіль».

Проте, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, внаслідок чого ухвалив оскаржуване рішення з порушенням вимог ст.ст. 134, 135-1, 135-3 КЗпП України, Закону України «Про дерадянізацію законодавства України», ст.ст. 76, 77, 80, 89, 374 ЦПК України, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

У поданій апеляційній скарзі на додаткове рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 07 лютого 2024 року представник позивача просить скасувати додаткове рішення у справі та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви сторони відповідача про винесення додаткового рішення у справі № 359/9944/22 та стягнення з ДП МА «Бориспіль» на користь ОСОБА_3 судових витрат, що складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 32 000,00 грн.

Зазначає що, в порушення приписів ч. 9 ст. 83 ЦПК України, представником відповідача - адвокатом Спаським А.Ю. не було заздалегідь направлено (надано) ДП МА «Бориспіль» копій документів на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції на день винесення додаткового рішення у справі № 359/9944/22, не мав права брати до уваги такі документи та на їх основі ухвалювати оспорюване рішення суду.

Прийняття судом першої інстанції до розгляду, наданої представником відповідача адвокатом Спаським А.Ю., заяви про долучення до матеріалів справи доказів понесених витрат на правову допомогу та самих доказів, без дотримання приписів ч. 9 ст. 83 ЦПК України, не відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №161/4985/17.

В частині неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи представник позивача вказує, що воскаржуваному додатковому рішенні судом встановлено, що протягом всього часу розгляду даної справи та в межах дії вказаного вище договору, ОСОБА_1 поніс витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 17 000 грн. 00 коп. Крім того, сторони погодили, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог, клієнт сплачує адвокату гонорар за успішне вирішення справи у розмірі 15000 грн. 00 коп.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховоно, що адвокатом Спаським А.Ю. заявлено до стягнення з ДП МА «Бориспіль» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 6 000 грн. 00 коп. за послуги «участь у судових засіданнях» 10.02.2023 року, 15.03.2023 року та 21.04.2023 року, які фактично ним не були надані, оскільки адвокат Спаський А.Ю. не був присутній у зазначених судових засіданнях.

Що стосується стягнення з ДП МА «Бориспіль» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 1 600 грн. 00 коп. за надані адвокатом послуги з підготовки адвокатських запитів в кількості 2 штук, 800 грн. за один запит, зазначає, що в межах дії договору та справи №359/9944/22 адвокатом Спаським А.Ю. було підготовлено лише один адвокатський запит, який датований 24.02.2023 року і який надійшов на адресу ДП МА «Бориспіль» 27.02.2023 року.

Інший адвокатський запит, який був отриманий ДП МА «Бориспіль» 07.02.2023 року, датований січнем 2023 року і, відповідно, не входить в межі дії договору про надання правової допомоги, який було укладено між ОСОБА_1 та адвокатом Спаським А.Ю. 01.02.2023 року.

Таким чином, представником відповідача адвокатом Спаським А.Ю. заявлено до стягнення з ДП МА «Бориспіль» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 800 грн. 00 коп.за послугу«підготовка адвокатських запитів», яка фактично не входить в межі дії договору про надання правової допомоги від 01.02.2023 року.

Отже, задовольняючи заяву представника відповідача адвоката Спаського А.Ю. про ухвалення додаткового рішення у справі № 359/9944/22 та стягнення з ДП МА «Бориспіль» на користь ОСОБА_3 судових витрат, що складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 32 000,00 грн, суд першої інстанції допустив порушення правил дослідження й оцінки доказів. Судом визнано установленими обставини, які мають значення для справи, при цьому не враховано, що істотні для справи обставини підтверджено недостовірними, суперечливими доказами, які надані до суду з порушенням процесуального законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2023 року- без змін.

Зазначає, що судом першої інстанції було вірно застосовані норми права та/або інші закони і нормативно-правові акти, оскільки вони діяли в той період, коли відповідачем виконувалися трудових обов`язків, а саме- в період часу з 05.02.2013 року по 13.10.2021 року, тобто, коли відповідач мав статус працівника у відношенні до позивача.

Закон України «Про дерадянізацію законодавства України» від 21.04.2022 року набрав чинності 07.05.2022 року, тому, беручи до уваги принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, законодавчі акти зазначені в «Переліку актів органів державної влади і органів державного управління Союзу РСР, що не застосовуються на території України відповідно до пункту 1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України» (Додаток № 1 до Закону України від 21 квітня 2022 року № 2215-ІХ) правомірно застосовані судом першої інстанції при ухвалені рішення, яке стосувалось питання виконання трудових обов`язків відповідачем в період часу з 05.02.2013 року по 13.10.2021 року.

Отже, позиція позивача, викладена у апеляційній скарзі щодо того, що зміни законодавства України, які відбулись в 2022 році, повинні бути застосовані до дій, які мали місце в 2013 - 2021 роках, суперечить принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів та не може бути задоволена.

Також просить врахувати, що відомості, вказані позивачем в позовній заяві та які були підтверджені при судовому розгляді справи, свідчать про те, що в наявному протоколі засідання інвентаризаційної комісії від 30.09.2021 року, затвердженому наказом генерального директора Дубревського О.Ю. , щодо проведення на підприємстві інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно - матеріальних цінностей, грошових активів, документів та розрахунків, яка відбулась безпосередньо перед звільненням відповідача з підприємства, встановлено відсутність розбіжностей між даними бухгалтерського обліку та фактичною наявністю матеріальних цінностей. Тобто, позивач вказує, а суд першої інстанції підтверджує, що за результатами інвентаризації, проведеної безпосередньо перед звільненням відповідача, жодних розбіжностей, порушень, недоліків, недостач та, зокрема, претензій до відповідача немає, як і в результаті всіх інвентаризацій за минулі періоди.

Вищевказане в черговий раз, на переконання сторони відповідача, засвідчує відсутність в його діях будь-яких порушень, що могли призвести до негативних наслідків і тим більше доводить відсутність будь-якого можливого причинного зв`язку між наслідками та діями відповідача, а всі претензії позивача виникли після звільнення відповідача на підставі інвентаризації, яку було проведено з порушенням вимог чинного законодавства.

Додатково зазначає, що позиція позивача, викладена в апеляційній скарзі щодо ненадання відповідачем будь-яких записів з фіксацією переліку відповідальних осіб тощо, не є правомочною, оскільки право позивача (роботодавця) витребувати, а відповідача (працівника) надавати документи та інформацію, обмежене вимогами чинного законодавства та/або внутрішніми нормативними документами, тобто витребувати можливо лише ті документи, що у відповідності до обов`язків чи законодавства повинні були бути створені відповідачем при виконанні посадових обов`язків. Під час виконання посадових обов`язків відповідачем, були відсутні норми та/або вимоги щодо створення, ведення, актуалізації та/або надання будь-яких записів з фіксацією переліку відповідальних осіб тощо (дослівно з запиту позивача), не встановлено форму, режими зберігання/обробки та звітності, яка мала б бути подана у встановлені строки. Так само і інші зазначені в запитах пропозиції позивача до відповідача щодо вчинення певних дій, є правом відповідача, а не його обов`язком.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» - адвокат Коноваленко Ірина Миколаївна підтримала доводи апеляційних скарг та просила скарги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 просили апеляційні скарги позивача залишити без задоволення, а судові рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., поясненння учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2023 рокуне підлягає задоволенню, а скаргу на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2024 року слід задовольнити часткового, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 05 лютого 2013 року до 13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 працював в ДПМА «Бориспіль» на різних посадах.

Так, між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та ОСОБА_7 було укладено трудовий договір, оформлений наказом (розпорядженням) № 11-07/1-118/п п. 6 від 05.02.2013 року, згідно з яким ОСОБА_3 було прийнято нароботу на посаду агента з постачання групи матеріального забезпечення IT відділу комп`ютерних систем департаменту інформаційних технологій.

Надалі, ОСОБА_3 було переведено на посаду агента з постачання групи матеріального забезпечення IT відділу комп`ютерних систем департаменту інформаційних технологій, що оформлено наказом №11-07/1-525/п-А п.2 від 30.04.2013 року; переведено на посаду завідувача матеріальними цінностями (керівника групи) групи матеріального забезпечення IT відділу комп`ютерних систем департаменту інформаційних технологій, що оформлено наказом № 11-07/1- 1182/п п.2 від 15.10.2013 року;переведено на посаду старшого агента з постачання (керівника групи) групи матеріального забезпечення IT виробничого відділу служби інформаційних технологій, що оформлено наказом № 11-07/1- 1239/п п.99 від 01.11.2013 року; переміщено на посаду старшого агента з постачання (керівника групи) групи матеріального забезпечення IT виробничого відділу служби інформаційних технологій, до підрозділів, підпорядкованих першому заступнику генерального директора, що оформлено наказом № 11-07/1-493/п від 15.05.2014 року «По особовому складу»; переміщено на посаду старшого агента з постачання (керівника групи) групи матеріального забезпечення IT виробничого відділу служби інформаційних технологій, до підрозділів виробничого комплексу, що оформлено наказом № 11- 07/1-1127/п від 09.10.2014 року «По особовому складу»; переміщено на посаду старшого агента з постачання (керівника групи) групи матеріального забезпечення IT виробничого відділу служби інформаційних технологій, до підрозділів, підпорядкованих головному інженеру, що оформлено наказом № 11- 07/1 -1283/п від 11.11.2014 року «По особовому складу»; переміщено на посаду старшого агента з постачання (керівника групи) групи матеріального забезпечення IT виробничого відділу служби інформаційних технологій, до підрозділів, підпорядкованих головному інженеру, підпорядкованого першому заступнику генерального директора, що оформлено наказом № 11- 07/1-1175/п від 08.09.2016 року «По особовому складу»; переведено на посаду провідного інженера (керівника групи) групи інформаційної безпеки відділу обробки даних служби інформаційних технологій, що оформлено наказом № 11-07/1-1435/п п.2 від 10.10.2017 року «По особовому складу»;

переведено на посаду провідного інженера з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки, що оформлено наказом № 11-07/1- 798/п п.8 від 30.04.2020 року (а.с. 18-38 том 1).

13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади провідного інженера з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України, що оформлено наказом № 11-07/1-1263/п п.1 від 13.10.2021 «По особовому складу» (а.с. 45 том 1).

З метою забезпечення схоронності матеріальних цінностей, що належать ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», між ОСОБА_1 та ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» неодноразово укладались договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 64- 68 том 1).

ОСОБА_1 посадовими особами підприємства на відповідальне зберігання та з метою виконання покладених на нього обов`язків передавались основні засоби, малоцінні швидкозношувані предмети, необоротні матеріальні активи та виробничі запаси. Наведене підтверджується: інвентаризаційними картками обліку основних засобів, актами приймання основних засобів за № 23-26/3-113 від 07 червня 2013 року та за № 23-26/4-1682 від 14 грудня 2015 року, актом приймання малоцінних та швидкозношуваних предметів за № 23-26/3-112 від 07 червня 2013 року, актом приймання необоротних матеріальних активів за № 23-26/3-114 від 07 червня 2013 року, актами прийому - передачі матеріальних цінностей за № 23-26-30 від 30 вересня 2013 року, за № 23-26/3-386 від 03 жовтня 2014 року, за № 22-10-57 від 17 грудня 2014 року, за № 23-26/4-765 від 12 червня 2015 року, за № 23-26/4-767 від 12 червня 2015 року, за № 93.1-29.-1.1 від 30 листопада 2016 року, за № 48-29-221 від 22 жовтня 2013 року, картками обліку малоцінних та швидкозношуваних предметів, інвентаризаційними описами необоротних активів за № 14-29-1109 від 16 грудня 2016 року (а.с. 70-250 том 1, а.с. 1-250 том 2, а.с. 1-12 том 3, а.с. 9-55, 58-88 том 7).

Згідно п. 1.1., 1.2 Положення про роботу інвентаризаційної комісії, яке затверджено наказом ДПМА «Бориспіль» за № 01-07.3-32 від 23 вересня 2019 року, на підприємстві на постійній основі діє інвентаризаційна комісія (колегіальний орган), яка створюється відповідно до вимог п. 1 Розділу ІІ Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року за № 879 (а.с. 13-16 том 3).

Даний колегіальний орган, відповідно п. 3.2, в тому числі, організовує проведення інвентаризацій на підприємстві та здійснює контроль перевірки правильності проведення обов`язкової щорічної інвентаризації.

За змістом п. 4.10 та 4.11 Положення про роботу інвентаризаційної комісії останній протокол засідання колегіального органу за кінцевими підсумками проведеної щорічної інвентаризації підписується всіма членами колегіального органу та затверджується наказом генерального директора. Колегіальний орган проводить контрольні перевірки правильності проведення обов`язкової щорічної інвентаризації разом з відповідною робочою інвентаризаційною комісією в присутності відповідної матеріально відповідальної особи.

Судом встановлено, що на виконання вказаних вимог Положення про роботу інвентаризаційної комісії на підприємстві щорічно створювалась інвентаризаційна комісія та проводилась інвентаризація активів ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», в тому числі переданих на відповідальне зберігання відповідача. За період роботи останнього у 2013 - 2020 роках включно ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» не мало жодних претензій матеріального характеру, обумовлених договорами про повну матеріальну відповідальність, до працівника ОСОБА_3 ..

Визнано і підтверджено представником позивача під час судового розгляду справи, що нестача матеріальних активів та, у зв`язку з цим, заподіяння матеріальної шкоди підприємству,утворились за період роботи ОСОБА_3 на посаді провідного інженера з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки в ДПМА «Бориспіль» у 2021 році.

Наведене також підтверджується наказами ДПМА «Бориспіль» про проведення обов`язкової інвентаризації за № 01-07-235 від 07 вересня 2015 року, протоколами засідання робочої інвентаризаційної комісії за № 23-31-1 від 21 грудня 2015 року, за № 39-09-01 від 27 грудня 2013 року, за № 36-09-02 від 29 грудня 2014 року, за № 01-07/1-545 від 30 грудня 2015 року, за № 01-07-171 від 29 грудня 2016 року, за № 01-07-353 від 29 грудня 2017 року, за № 01-07.4-61 від 29 грудня 2018, за № 01-07.4-54 від 27 грудня 2019 року, за № 01-07.4-67 від 31 грудня 2020 року та наказами ДПМА «Бориспіль» про затвердження протоколу засідання постійної діючої інвентаризаційної комісії за № 01-07-1085 від 31 грудня 2013 року, за № 01-07-1265 від 30 грудня 2014 року, за № 01-07/1-545 від 30 грудня 2015 року, за № 01-07-171 від 29 грудня 2016 року, за № 01-07-353 від 29 грудня 2017 року, за № 01-07.4-61 від 29 грудня 2018 року, за № 01-07.4-54 від 27 грудня 2019 року, за № 01-07.4-67 від 31 грудня 2020 року (а.с. 89-125 том 7).

Судом встановлено, що в період з 30 квітня 2020 року по 13 жовтня 2021 рокувідповідач працював на посаді провідного інженера з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (а.с. 38 том 1).

Відповідно до посадової інструкції провідного інженера з кібербезпеки відділу інформаційної безпекиДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» № 18-05/1-1 від 06 травня 2020 року, затвердженої генеральним директором ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», провідний інженер з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки (далі по тексту - провідний інженер) є працівником ДП МА «Бориспіль», який відповідає за проведення робіт відповідно до завдань та функцій відділу інформаційної безпеки (пункт 1.1.).

У своїй діяльності провідний інженер керується Конституцією України, Указами Президента України, Законами України, зокрема: «Про інформацію», «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», «Про основні засади забезпечення кібербезпеки України», «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про Національну програму інформатизації», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Статутом підприємства (пункт 1.4.).

Згідно з посадовими обов`язками провідний інженер з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» реалізує плани роботи відділу в межах своєї діяльності.Розробляє: згідно нормативної бази план (методи) вдосконалення систем кіберзахисту та кібербезпеки підприємства; план заходів щодо підтримки та поліпшення кібербезпеки на підприємстві; пропозиції для включення у відповідні розділи перспективних і поточних планів робіт і програм заходів щодо кібербезпеки; пропозиції у розробці плану аудиторських робіт з питань додержання вимог законодавства з кіберзахисту; пропозиції з удосконалення і підвищення ефективності кіберзахисту; заходи щодо протидії кібератакам, методикам виявлення та мінімізації ризиків кіберзагроз на підприємстві.

Контролює: стан кіберзахисту;виконання робіт, пов`язаних з забезпеченням кіберзахисту на основі розроблених програм і методик.

Бере участь:в розробці нормативної, технічної і проектної документації з питань, що витікають із головних завдань відділу та належать до його компетенції, в обстеженні об`єктів захисту та їх аудиті у разі необхідності; у розробці планів аудиторських робіт з питань вимог законодавства щодо кіберзахисту та надає відповідні пропозиції; у розробці та впровадженні проектів, нових методик, положень,інструкцій тощо, що регламентують та покращують роботу з питань кіберзахисту підприємства в цілому; в аудиторських роботах з питань дотримання вимог законодавці питань кіберзахисту; у проведенні розслідування порушень кібербезпеки корпоративної комп`ютерної мережі, мережевих сервісів, інформаційно-телекомунікаційних, телекомунікаційних, автоматизованих комп`ютерних систем підприємства і доповідає про це начальнику відділу інформаційної безпеки; у перевірці стану захищеності підприємства в мережі Інтернет.

Аналізує та надає начальнику відділу інформаційної безпеки: наявні методи і засоби кіберзахисту; інформацію про наявні недоліки в діяльності відділу, структурних підрозділах та підприємства в цілому, виявлених в ході виконання посадових обов`язків.

Провідний інженер несе відповідальність за: якість та своєчасність виконання завдань та обов`язків, покладених на нього цією Посадовою інструкцією, та інших доручень, що витікають з цієї Посадової інструкції;невиконання, неналежне чи несвоєчасне виконання завдань та посадових обов`язків; несвоєчасне та недостовірне доведення інформації до начальника відділу; недотримання вимог щодо зберігання та використання матеріальних носіїв, які містять службову інформацію; порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, правилповедінкита етики;неналежне збереження матеріальних засобів, документів тощо, які рахуються за ним, а також за нанесення шкоди майну підприємства, завданої шляхом умисного псування, втрати, розкраданням майна - в межах, визначених чинним цивільним, адміністративним та кримінальним законодавством України; правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності - в межах, визначених чинним цивільним, адміністративним та кримінальним законодавством України (а.с. 61-63 том 1).

06 травня 2020 року між ОСОБА_4 , як провідним інженером з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки, та ДПМА «Бориспіль» було укладено договір № 11-14-95 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 69 том 1).

Наказом ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» за № 01-07.4-22 від 29 липня 2021 року «Про проведення обов`язкової інвентаризації» робочі інвентаризаційні комісії було зобов`язано провести суцільну інвентаризацію всіх видів зобов`язань та всіх активів підприємства незалежно від їх місцезнаходження, у тому числі предметів, що передані в оренду або перебувають на реконструкції, модернізації, консервації, у ремонті, запасів незалежно від їх технічного стану. Також інвентаризацію зобов`язано провести в строк до 20 вересня 2021 року в присутності матеріально відповідальних осіб з метою підтвердження фактичної наявності активів і зобов`язань станом на 01 липня 2021 року (а.с. 17 том 3).

За наказом ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» № 01-07.4-23 від 04 серпня 2021 року із змінами, внесеними наказом за № 01-07.4-24 від 10 серпня 2021 року, було призначено робочі інвентаризаційні комісії по структурних підрозділах підприємства (а.с. 18 - 31 том 3).

У зв`язку з цим, з 05 серпня 2021 року розпочалась та 20 вересня 2021 року завершилась інвентаризація, під час якої ОСОБА_1 було складено та підписано інвентаризаційні описи необоротних активів, інвентаризаційний опис об`єктів інтелектуальної власності за № 14-29-898 від 20 вересня 2021 року, інвентаризаційний опис малоцінних швидкозношуваних предметів за № 14-29-966 від 23 вересня 2021 року, інвентаризаційний опис спецодягу по службі за № 14-29-1040, описи товарно - матеріальних цінностей (спецодягу) по службі (відділу) інформаційних технологій та інвентаризаційний опис за № 14-29-1039, інвентаризаційний опис інших необоротних матеріальних активів за № 14-29-946 від 22 вересня 2021 року (а.с. 32 - 86 том 3).

30 вересня 2021 року наказом генерального директора ДПМА «Бориспіль» № 01-07/1.4-8 було затверджено протокол засідання інвентаризаційної комісії, за змістом якого претензій матеріального характеру до ОСОБА_3 (відповідач у справі) не виявлено. Проте, в пункті 29 протоколу зазначено, що для підтвердження наявності майна підприємства, яке знаходиться у строковому користуванні у суб`єктів господарювання на підставі укладених договорів, структурними підрозділами підприємства було направлено сім листів контрагентам щодо необхідності проведення обов`язкової інвентаризації (а.с. 87-92 том 3).

Наказом ДПМА «Бориспіль» за № 01-07.4-26 від 27 серпня 2021 року «Про проведення обов`язкової інвентаризації» з метою підтвердження достовірності даних бухгалтерського обліку та перед складанням річної фінансової звітності підприємства, на виконання ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 7 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань було зобов`язано робочі інвентаризаційні комісії провести суцільну інвентаризацію всіх видів зобов`язань та всіх активів підприємства незалежно від їх місцезнаходження (а.с. 93 - 94 том 3).

У зв`язку з цим на підставі наказу ДПМА «Бориспіль» за № 01-07.4-28 від 15 вересня 2021 року, зі змінами внесеними наказом за № 01-07.4-31 від 13 жовтня 2021 року, за № 01-07.4-33 від 21 жовтня 2021 року, за № 01-07.4-34 від 02 листопада 2021 року, за № 01-07.4-36 від 08 листопада 2021 року, за № 01-07.4-37 від 10 листопада 2021 року, за № 01-07.4-41 від 10 грудня 2021 року, на підприємстві було створено інвентаризаційні комісії (а.с. 95 - 112 том 3).

12 жовтня 2021 року комісією ДПМА «Бориспіль» було складено акт за № 11-26-62 про те, що ОСОБА_1 не має бажання продовжувати трудові відносини та наполягає на своєму звільненні згідно ст. 38 КЗпП України на підставі поданої ним 29 вересня 2021 року заяви та повідомив про небажання бути присутнім при проведенні інвентаризації (а.с. 113 том 3). Даний акт не містить підпису відповідача ОСОБА_3 про ознайомлення з його змістом.

13 жовтня 2021 року провідного інженера з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки в ДПМА «Бориспіль» Панченка Ю.О. звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Наведене підтверджується наказом за № 11-07/1-1263 «По особовому складу» від цієї ж дати (а.с. 45 том 1).

Відтак, подальша інвентаризація по підприємству здійснювалась у відсутність відповідача ОСОБА_3 .

Згідно розділу 1.12 Положення про облікову політику ДПМА «Бориспіль» затвердженого наказом т.в.о. генерального директора за № 14-06-2 від 28 лютого 2020 року при оформленні результатів інвентаризації підприємством використовуються такі форми документів: 1) інвентаризаційні описи, де зазначаються залишки тих чи інших активів за даними бухгалтерського обліку та перераховані фактичні залишки активів; 2) звіряльні відомості, у які після звірки потрапляють тільки позиції, щодо яких існують розбіжності за результатами інвентаризації; 3) протокол інвентаризаційної комісії, у якому наводяться висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку; 4) а також інші форми документів (а.с. 3-91 том 4).

Протокол інвентаризаційної комісії або інший аналогічних документ, в якому зазначаються результати проведеної інвентаризації, а саме надлишки, нестачі, псування та інші факти, що свідчать про відмінність облікових та фактичних даних, після його затвердження передається відповідальному бухгалтеру для відображення результатів інвентаризації в бухгалтерському обліку.

17 грудня 2021 року за наслідком засідання робочої інвентаризаційної комісії служби інформаційних технологій було складено протокол за № 23-27-100, яким встановлено нестачу основних засобів, швидкозношуваних предметів, інших необоротних матеріальних активів та виробничих засобів, перелік яких вказано у додатку №3 (а.с. 114 - 137, 142 - 165 том 3).

Наказом генерального директора ДПМА «Бориспіль» за № 01-07.4-44 від 31 грудня 2021 року затверджено протокол засідання інвентаризаційної комісії (а.с. 138- 141, 166 том 3).

Так, за результатами роботи інвентаризаційної комісії встановлено, що майно, яке надано в користування ОКПП «Київ» в терміналі D, а саме: комп`ютери з ПЗ (для паспортного контролю) в кількості 50 штук, фактично відсутні на стійках проходження митного контролю. Дане майно було у підзвіті ОСОБА_1 , що свідчить про неналежне забезпечення схоронності довірених матеріальних цінностей. Також встановлено нестачу основних засобів, швидкозношуваних предметів, інших необоротних матеріальних активів та нематеріальних активів, виробничих записів колишнього працівника ОСОБА_1 в кількості 965 одиниць на суму 723 825 грн 57 коп.

Крім того, 31 грудня 2021 року було складено інвентаризаційні описи необоротних активів, об`єктів інтелектуальної власності, малоцінних швидкозношуваних предметів, спецодягу по службі та звіряльні відомості результатів інвентаризації малоцінних швидкозношуваних предметів і необоротних активів, які не містять підписів ОСОБА_1 (а.с. 167 - 233 том 3).

Відповідно до технології «Про порядок дій у випадку нанесення матеріальної шкоди майну підприємства, затвердженої наказом генерального директора ДПМА «Бориспіль» за № 01-07-625 від 20 червня 2014 року, визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, здійснюється у відповідності до діючого законодавства на підставі фактів встановлених службовим розслідуванням шляхом проведення незалежної експертної оцінки. Для визначення розміру заподіяної шкоди керівник структурного підрозділу, відповідно до умов діючого на підприємстві договору про оцінку майна, формує та направляє суб`єкту оціночної діяльності заявку з підтверджуючими документами на проведення незалежної оцінки завданих збитків ( розділ 3.3) - а.с. 94 - 100 том 4.

01 лютого 2022 року суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжиніринговий центр «Екскон» за замовленням ДПМА «Бориспіль» на виконання договору про закупівлю, укладений за спрощеною закупівлею № 35.1-14/8.9-006 від 12 травня 2021 року було складено Звіт про оцінку рухомого майна згідно Переліку № 1 в кількості 72 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року (а.с. 112 - 156 том 4, а.с. 60 - 63 том 6).

За висновками даного звіту вартість рухомого майна згідно Переліку № 1 в кількості 72 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року становить 163 760 грн 00 коп. без урахування ПДВ.

01 лютого 2022 року суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжиніринговий центр «Екскон» за замовленням ДПМА «Бориспіль» на виконання договору «Послуги з оцінки майна» за № 35.1-14/8.9-006 від 12 травня 2021 року було складено Звіт про оцінку рухомого майна згідно Переліку № 2 в кількості 68 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року (а.с. 157 - 199 том 4).

За висновками даного звіту вартість рухомого майна згідно Переліку № 2 в кількості 68 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року, становить 20 628 грн. 00 коп. без урахування ПДВ.

01 лютого 2022 року суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжиніринговий центр «Екскон» за замовленням ДПМА «Бориспіль», на виконання договору «Послуги з оцінки майна» за № 35.1-14/8.9-006 від 12 травня 2021 року, було складено Звіт про оцінку рухомого майна згідно Переліку № 3 в кількості 60 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року (а.с. 204-245 том 4).

За висновками даного звіту вартість рухомого майна згідно Переліку № 3 в кількості 60 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року становить 67 306 грн. 00 коп. без урахування ПДВ.

01 лютого 2022 року суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжиніринговий центр «Екскон», за замовленням ДПМА «Бориспіль», на виконання договору «Послуги з оцінки майна» за № 35.1-14/8.9-006 від 12 травня 2021 року було складено Звіт про оцінку рухомого майна згідно Переліку № 4 в кількості 83 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року (а.с. 248 - 251 том 4, а.с. 2-36 том 5).

За висновками даного звіту вартість рухомого майна згідно Переліку № 4 в кількості 83 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року становить 183 381 грн. 00 коп. без урахування ПДВ.

01 лютого 2022 року суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжиніринговий центр «Екскон», за замовленням ДПМА «Бориспіль», на виконання договору «Послуги з оцінки майна» за № 35.1-14/8.9-006 від 12 травня 2021 року, було складено Звіт про оцінку рухомого майна згідно Переліку № 5 в кількості 31 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року (а.с. 40-74 том 5).

За висновками даного звіту вартість рухомого майна згідно Переліку № 5 в кількості 31 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року становить 36 057 грн. 00 коп. без урахування ПДВ.

01 лютого 2022 року суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжиніринговий центр «Екскон» за замовленням ДПМА «Бориспіль» на виконання договору «Послуги з оцінки майна» за № 35.1-14/8.9-006 від 12 травня 2021 року було складено Звіт про оцінку рухомого майна згідно Переліку № 6 в кількості 147 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року (а.с. 78-126 том 5).

За висновками даного звіту вартість рухомого майна згідно Переліку № 6 в кількості 147 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року становить 52 019 грн. 00 коп. без урахування ПДВ.

01 лютого 2022 року суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжиніринговий центр «Екскон», за замовленням ДПМА «Бориспіль», на виконання договору «Послуги з оцінки майна» за № 35.1-14/8.9-006 від 12 травня 2021 року, було складено Звіт про оцінку рухомого майна згідно Переліку № 7 в кількості 154 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року (а.с. 131-183 том 5).

За висновками даного звіту вартість рухомого майна згідно Переліку № 7 в кількості 154 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року становить 47 622 грн. 00 коп. без урахування ПДВ.

01 лютого 2022 року суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжиніринговий центр «Екскон», за замовленням ДПМА «Бориспіль» , на виконання договору «Послуги з оцінки майна» за № 35.1-14/8.9-006 від 12 травня 2021 року було складено Звіт про оцінку рухомого майна згідно Переліку № 8 в кількості 180 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року (а.с. 188 - 235 том 5).

За висновками даного звіту вартість рухомого майна згідно Переліку № 8 в кількості 180 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року становить 102 886 грн. 00 коп. без урахування ПДВ.

01 лютого 2022 року суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжиніринговий центр «Екскон», за замовленням ДПМА «Бориспіль». на виконання договору «Послуги з оцінки майна» за № 35.1-14/8.9-006 від 12 травня 2021 року, було складено Звіт про оцінку рухомого майна згідно Переліку № 9 в кількості 57 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року (а.с. 240 - 251 том 5, а.с. 2 - 29 том 6).

За висновками даного звіту вартість рухомого майна згідно Переліку № 9 в кількості 57 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року становить 13 132 грн. 00 коп. без урахування ПДВ.

01 лютого 2022 року суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжиніринговий центр «Екскон», за замовленням ДПМА «Бориспіль», на виконання договору «Послуги з оцінки майна» за № 35.1-14/8.9-006 від 12 травня 2021 року, було складено Звіт про оцінку рухомого майна згідно Переліку № 10 в кількості 2 одиниць, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року (а.с. 34 - 59 том 6).

За висновками даного звіту вартість рухомого майна згідно Переліку № 10 в кількості 2 одиниці, яке знаходиться на балансі ДПМА «Бориспіль» станом на 31 грудня 2021 року становить 504 грн. 00 коп. без урахування ПДВ.

Відтак, матеріальна шкода, заподіяна підприємству у зв`язку з нестачею активів становить 687 295 грн. 00 коп. (163 760, 00 + 20 628, 00 + 67 306, 00 + 183 381, 00 + 36 057, 00 + 52 019, 00 + 47 622, 00 + 102 886, 00 + 504, 00 + 13 132, 00).

Усі вищевказані Звіти, згідно п. 1.9 розділу «Завдання на оцінку», є дійсними протягом шести місяців з дня оцінки (31 грудня 2021 року), тобто, до 30 червня 2022 року, з позовом до суду позивач ДПМА «Бориспіль», із долученням вказаних звітів, звернувся до суду 28 грудня 2022 року.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» не визнав, обгрунтовуючи свої заперечення тим, що остання його посада, з якої його звільнено в жовтні 2021 року не відносилась до переліку посад і робіт, затвердженого постановами Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року, які заміщають або виконуються працівниками, з якими підприємством, організацією можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані йому на зберігання, обробку, тощо. Відтак, укладений з відповідачем 06 травня 2020 року договір № 11-14-95 про повну матеріальну відповідальність не має юридичної сили та не може бути підставою для покладення на нього матеріальної відповідальності в повному обсязі.

Кожного року на підприємстві проводилась інвентаризація, за наслідком якої претензій до нього не було. Наведене також підтверджено і протоколом засідання інвентаризаційної комісії, який затверджено наказом генерального директора № 01-07/1.4-8 від 30 вересня 2021 року.

Вважає дії позивача щодо проведення інвентаризації його роботи через два місяці після його звільнення незаконними та такими, що здійснені в порушення вимог Положення «Про інвентаризацію активів та зобов`язань», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року за № 879, оскільки її проведено у відсутність ОСОБА_1 та щодо звільненого працівника, в той час як такого виду інвентаризації «щодо колишнього працівника» законодавством не передбачено.

Зазначав, що матеріальні цінності, про які вказано у позові, документально обліковувались за ним, ОСОБА_1 , та передавались ним в користування під підпис іншим працівникам підприємства для забезпечення належним умов праці і можливості виконання ними посадових обов`язків. Таким чином, відповідальність за збереження цих цінностей, згідно ст. 131 КЗпП, покладається саме на працівників, які ці матеріальні цінності отримали для виконання покладених підприємством обов`язків та на їх безпосередніх керівників.

Звернув увагу суду нате що,враховуючи вимоги ст. 233 КЗпП, за змістом якої ДПМА «Бориспіль» мало звернутись до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди протягом одного року з дня виявлення заподіяння такої шкоди. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, організаціям, установам їх працівниками» за № 14 від 29 грудня 1992 року днем виявлення збитку, встановленого в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово - господарської діяльності підприємства, організації, установи, слід рахувати день підписання відповідного акту або укладення відповідного висновку. Акт інвентаризації підписаний уповноваженими представниками ДПМА «Бориспіль» та зареєстрований 17 грудня 2021 року, відтак, саме з цієї дати позивач дізнався про матеріальний збиток, завданий підприємству. Зважаючи на вказане та вимоги ст. 233 КЗпП України, ДПМА «Бориспіль» мав звернутись до суду з даним позовом до 17 грудня 2022 року включно, однак, подав позов лише 28 грудня 2022 року, тобто, з пропуском встановленого строку та клопотання перед судом про поновлення даного строку не заявив.

В судовому засіданніна стадії доповнень представник відповідача зробив заяву про застосування строків позовної давності до вимог ДПМА «Бориспіль».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позовні вимоги ДПМА «Бориспіль» є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт укладання з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

Судом встановлено, що посада провідного інженера з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки, яку обіймав ОСОБА_1 , не відноситься до категорії працівників, з якими може укладатись договір про повну матеріальну відповідальність. А договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з особами, які не включені до Переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд першої інстанції враховув висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, у справі № 6-16цс12 від 25 квітня 2012 року, від 29 червня 2021 року у справі за № 686/12599/17, від 29 жовтня 2020 року у справі за № 264/2076/17, від 15 серпня 2019 року у справі за № 303/3693/15.

Відхиляючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог ДПМА «Бориспіль», суд першої інстанції виходив із того, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Зважаючи на відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності порушення права ДПМА «Бориспіль», суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог ДПМА «Бориспіль».

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права та законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови що така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю працівника).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до статті 135-1 КЗпП України ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт перший статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.

При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Перелік вказаних посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність має бути затверджений в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Проте чинною наразі є постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24. Зазначеною постановою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва.

Отже, договір про повну матеріальну відповідальність можна укладати у письмовій форму тільки з працівниками визначених категорій.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, вказують на те, що за період роботи відповідача протягом періоду з 2013 року по 2020 рік, ДПМА «Бориспіль» не мало жодних претензій матеріального характеру, обумовлених договорами про повну матеріальну відповідальність, до Панченка Ю.О.

Нестачу матеріальних активів та, у зв`язку з цим, заподіяння матеріальної шкоди підприємству, позивач обгрунтовує за період роботи ОСОБА_3 на посаді провідного інженера з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки в ДПМА «Бориспіль» за 2021 рік.

У період з 30 квітня 2020 року і до дати фактичного звільнення - 13 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 обіймав посаду провідного інженера з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки.

Судом встановлено, що відповідно п. 1-8 розділу 4 Посадової інструкції, провідний інженер з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки не виконує робіт та на нього не покладено обов`язки пов`язані з забезпечення збереження цінностей, переданих йому на зберігання, продажем (відпуск), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва.

Також, згідно з переліком посад і робіт, затверджених постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада, яку обіймав ОСОБА_1 з 30 квітня 2020 року і до дати фактичного звільнення - 13 жовтня 2021 року, провідний інженер з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки, не відноситься до категорії посад працівників, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність.

На підставі досліджених доказів та у відповідності із встановленими фактичними обставинами справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що сам по собі факт укладання з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладання на вказаного працівника матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України, та, надаючи оцінку правовій природі та юридичній силі укладеного між сторонами договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, правильно встановив, що такий договір не може бути підставою для матеріальної відповідальності ОСОБА_1 , який обіймав посаду провідного інженера з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки, оскільки договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з особою, яка не включена до Переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, а тому такий договір є недійсним.

Судом при розгляді цієї справи також вірно враховано і той факт, що 30 вересня 2021 року наказом генерального директора ДПМА «Бориспіль» № 01-07/1.4-8 було затверджено протокол засідання інвентаризаційної комісії, за змістом якого претензій матеріального характеру до ОСОБА_3 (відповідач у справі) не виявлено. Подальша інвентаризація по підприємству, у тому числі роботи ОСОБА_1 , проводилась у відсутність ОСОБА_1 та щодо звільненого працівника, оскільки 13 жовтня 2021 року провідного інженера з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки в ДПМА «Бориспіль» ОСОБА_1 звільнено роботодавцем за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України - наказ № 11-07/1-1263 «По особовому складу» (а.с. 45 том 1).

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на підставі належної правової оцінки обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, установивши, що укладений між сторонами договір про повну матеріальну відповідальність не може бути підставою для покладення такої відповідальності на ОСОБА_1 , як провідного інженера з кібербезпеки відділу інформаційної безпеки в ДПМА «Бориспіль», а також те, що позивачем (роботодавцем) не доведено умов, передбачених статтею 130 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин висновки Верховного Суду України у справі № 6-16цс12 від 25.04.2012 року є необґрунтованими з огляду на те, що застосовуючи до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у судовому рішенні Верховного Суду України у справі № 6-16цс12 від 25 квітня 2012 року, суд першої інстанції вірно зазначив, що з урахуванням особливостей конкретних правовідносин аналогічна правова позиція викладена у правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-16цс12 від 25 квітня 2012 року, за яким договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

Колегією суддів не встановлено підстав для відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у справі № 6-16цс12.

Аргумент позивача про те, що суд першої інстанції на дату ухвалення рішення у даній справі (22 грудня 2023 року) не мав права застосовувати нормативно-правовий акт - Перелік посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва (Додаток № 1 до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 року №447/24, зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14.09.1981 року № 259/16-59), оскільки відповідно до Закону України «Про дерадянізацію законодавства України» майже всі нормативно-правові акти СРСР та Української РСР або втратили чинність, або перестали застосовуватись на території України, не грунтуються на вимогах закону, з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, що однозначно розуміється, як початок дії закону з моменту набрання ним чинності і припинення з утратою чинності, тобто, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Установлені обставини у справі, яка переглядається, вказують на те, що відповідачем виконувалися трудові обов?язки на підприємстві ДПМА «Бориспіль» у період часу з 05 лютого 2013 року по 13 жовтня 2021 року.

Закон України «Про дерадянізацію законодавства України» від 21 квітня 2022 року набрав чинності 07травня 2022 року, а тому, беручи до уваги принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин, які стосувались питання виконання трудових обов`язків відповідачем в період часу з 05 лютого 2013 року по 13 жовтня 2021 року, чинну на цей час постанову Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, якою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва.

Рішення суду першої інстанції від 22 грудня 2023 року по суті вирішених вимог Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для справи, і з якими погоджується суд апеляційної інстанції. А наведені в апеляційній скарзі доводи позивача цих висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржуване судове рішення від 22 грудня 2023 року ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіряючи доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо оскарження додаткового судового рішення суду першої інстанції від 07 лютого 2024 року, колегія суддів апеляційного суду встановила наступне.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 07 лютого 2024 року задоволено заяву представника відповідача адвоката Спаського А.Ю. та стягнуто на користь відповідача ОСОБА_1 з ДП МА «Бориспіль» понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 32 000 грн. 00 коп.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до загального правила розподілу судових витрат між сторонами, шо передбачено частиною 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження і обґрунтування понесених стороною відповідача витрат на правничу допомогу суду надано: копію договору про надання правової допомоги від 01 лютого 2023 року укладеного між адвокатом Спаським А.Ю. та ОСОБА_1 , додаток до Договору про надання правової допомоги від 01 лютого 2023 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 12 вересня 2023 року.

З акту прийому-передачі наданих послуг від 12 вересня 2023 року вбачається, що представник відповідача адвокат Спаський А.Ю. надав ОСОБА_1 наступні послуги з надання правової допомоги в період з 01 лютого 2023 року по 12 вересня 2023 року : участь у судових засіданнях по справі № 359/9944/22 - 5 судових засідань, 2000 грн. 00 коп. за одне судове засідання, загальна вартість 10 000 грн.; ознайомлення з матеріалами справи 6 томів - 4000 грн. 00 коп.; підготовка адвокатських запитів - 2 адвокатські запити, 800 грн. 00 коп. за один запит, загальна вартість 1600 грн. 00 коп.; підготовка та подача процесуальних документів - 2 заяви про долучення доказів до матеріалів справи, 700 грн. 00 коп. за одну заяву, загальна вартість 1400 грн, а всього протягом розгляду даної справи та в межах дії вказаного вище договору ОСОБА_1 поніс витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 17 000 грн. 00 коп.

Крім того, сторони погодили, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог, клієнт сплачує адвокату гонорар за успішне вирішення справи у розмірі 15 000 грн. 00 коп.

Сторона позивача подала заперечення на заяву представника відповідача про відшкодуваанння витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 32 000,00 грн. є недоведеними.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. […] Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. […] за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70 - 72) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Перевіряючи розмір витрат на надану відповідачеві ОСОБА_1 професійну правничу допомогу адвокатом Спаським А.Ю. в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 32 000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Дослідивши надані представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Спаським А.Ю. докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь відповідача ОСОБА_8 , до 17 000,00 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом Спаським А.Ю.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу представника позивача Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» адвоката Коноваленко Ірини Миколаївни на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2024 року слід задовольнити частково, а оскаржуване додаткове рішення - змінити, зменшивши суму витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь відповідача ОСОБА_1 з 32 000,00 грн до 17 000,00 грн.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки судове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2023 року залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Додаткове рішення суду першої інстанції, яке за результатом апеляційного перегляду справи змінюється, не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, тому сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір ( пункт 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» адвоката Коноваленко Ірини Миколаївни на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 22 грудня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 22 грудня 2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника позивача Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» адвоката Коноваленко Ірини Миколаївни на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2024 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 07 лютого 2024 року змінити, зменшивши суму витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (, адреса: 08300, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) з 32 000,00 грн до 17 000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: