КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ламбуцька Т.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану від її імені та в її інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тоцька Ольга Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта Іван Миколайович, про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2024 закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тоцька Ольга Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта Іван Миколайович, про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності на квартиру, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Судові витрати покладено на позивача (т. 105-107).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу в частині відмови у стягненні судових витрат скасувати та за результатами апеляційного перегляду постановити рішення, яким провадження у справі закрити, а судові витрати позивача по справі стягнути з ОСОБА_6 .

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції в частині того, що позивач зловживала своїми процесуальними правами обставинам справи не відповідають, оскільки саме ініційована справа і невідворотність правосуддя сприяли повному погашенню боржником боргу за виконавчим провадженням до першого засідання по суті у справі за позовом про визнання недійсним договору дарування квартири (т. 3, а.с. 110-112).

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд неп сповістив.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2024 року ОСОБА_4 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тоцька О.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта І.М., про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності на квартиру.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_2 , достеменно знаючи про наявність остаточного рішення суду щодо стягнення з неї на користь позивача заборгованості, передарувала квартиру, де вона реально живе, безоплатно своїй матері, а у належному їй житловому будинку ОСОБА_2 надала згоду прописати малолітніх дітей. Тобто, ОСОБА_2 вчинила всі можливі недобросовісні дії з метою унеможливити виконання остаточного рішення суду по справі № 760/12733/21.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.01.2024 відкрито провадження у справі.

Після відкриття провадження у справі, а саме 05.03.2024 позивач звернулася до суду з заявою, в якій просила провадження у справі закрити та стягнути з відповідачів солідарно судові витрати у розмірі 57 229 грн. 25 коп., які складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 17447 грн. 60 коп. та сплачених витрат на адвоката у розмірі 39 781 грн. 65 коп.

Заява обгрунтована тим, що після відкриття провадження у даній справі відповідач ОСОБА_2 фактично погасила заборгованість у виконавчому провадженні, відкритому на підставі постанови Київського апеляційного суду від 24.05.2023 по справі № 760/12733/21 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 626 933 грн. 20 коп., а отже на даний час у позивача відсутнє право вимоги до ОСОБА_2 , відповідно і порушене право.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем у даній справі було понесено судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на адвоката, а саме:

- судовий збір у розмірі 2417 грн. 20 коп. згідно платіжної інструкції №0.7.1 від 25.07.2023;

- судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. згідно платіжної інструкції №0.2.1 від 01.08.2023;

- судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. згідно платіжної інструкції №0.7.1 від 01.08.2023;

- судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. згідно платіжної інструкції №0.3.1 від 01.08.2023;

- судовий збір у розмірі 13 420 грн. 00 коп. згідно платіжної інструкції № 214 від 04.01.2024;

- витрати на адвоката у розмірі 20 145 грн. 30 коп. згідно платіжної інструкції від 12.12.2024;

- витрати на адвоката у розмірі 19 636 грн. 35 коп. згідно платіжної інструкції від 05.01.2024.

Так, як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, з аналізу положень ч. 3 ст. 142 ЦПК України права вбачається, що у разі задоволення відповідачем вимоги позивача після пред`явлення позову, суд присуджує стягнення понесених останнім судових витрат з відповідача.

Таким чином, оскільки законодавцем передбачено присудження понесених позивачем витрат з відповідача, а не покладення таких витрат на позивача, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення судових витрат.

При цьому, висновки суду першої інстанції в частині того, що позивач зловживала правом, обставинам справи не відповідають, адже, як вбачається, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок між зверненням позивача до суду з позовом щодо фраудаторного правочину (дарування спірною квартири) та погашенням ОСОБА_2 боргу перед позивачем у виконавчому провадженні відкритому на підставі постанови Київського апеляційного суду від 24.05.2023 по справі №760/12733/21 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 626 933 грн. 20 коп.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується факт понесення позивачем у зв'язку з розглядом справи витрат по сплаті судового збору на загальну суму 17 447 грн. 60 коп., колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрат по сплаті судового збору у розмірі 17 447 грн. 60 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судових витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 39 871 грн. 65 коп., слід зазначити наступне.

Так, на підтвердження понесення вищенаведених витрат позивачем було надано до суду Договір правничої допомоги № 0707/1 від 07.07.2023, платіжні доручення про сплату послуг адвоката на суму 20 145 грн. 30 коп. та 19 636 грн. 35 коп., детальний розрахунок понесених витрат.

Так, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 по справі №640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.

Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07.07.2021 в справі № 910/12876/19.

При цьому, як вказав Верховний Суд у свооїй постанові від 07.11.2019 по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 в справі № 922/2685/19.

Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 20000 грн. 00 коп.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції в частині покладення на позивача судових витрат - скасуванню.

Крім того, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану від її імені та в її інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року в частині покладення на позивача судових витрат - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 17447 (сімнадцять тисяч чотириста сорок сім) грн. 60 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

В іншій частині ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 12 липня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова