Справа №487/5916/23
Провадження №2/487/496/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Бахмуцької А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Петрик О.В. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в наслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 241352 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що 21.07.2017 року о 07:25 год. у м. Миколаєві по вул. Погранична відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Nissan X-Trail» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП позивачу спричинені тілесні ушкодження у вигляді крайового перелому зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням, вивиху правої гомілки до середини з пошкодженням зв`язкового апарату, гемартроза правого колінного суглобу, рваної рани лівої гомілки з великим відшаруванням шкіри та підшкірної клітковини, заднього вивиху плеча, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1278 від 30.08.2017, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (термін зростання кісток перевищує 21 добу).

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2019 у справі №487/4634/17 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами. ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 2.3.б, 12.1, 12.3, 18.1 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

З 21.07. по 27.09.2017 ОСОБА_1 внаслідок травм отриманих під час ДТП перебувала на лікуванні в Міської лікарні швидкої медичної допомоги, де 21.08.2017 їй було проведено операцію «вправлення вивиху правої гомілки зі стабілізацією апарата ОСОБА_5 , понесла витрати на лікування, в тому числі на придбання комплексу фіксаторів для АЗФ стегнової та великогомілкової кістки на суму 7360,00 грн., після виписки їй було рекомендовано спостереження травматолога, терапевта, продовжити перев`язки, ЛФК колінного суглобу з подальшою консультацією міського травматолога для вирішення питання працездатності та тактики подальшого лікування. З 21.11. по 08.12.2017 ОСОБА_6 внаслідок травм перебувала на лікуванні у міської лікарні №3 за наслідками вивиху правої гомілки та 01.12.2017 їй було проведено операцію тотальне ендопртезування правого колінного суглобу, позивач понесла витрати на лікування у тому числі витрати на придбання комплексу фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew на суму 108000,00 грн. 07.11.2017 ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності безстроково внаслідок травм, отриманих під час ДТП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «УТСК» та страховиком ОСОБА_1 було відшкодовано витрати на лікування 22611,16 грн., моральна шкода 1130,56 грн., відшкодування шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності 57600 грн. Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2021 у справі №487/6493/20, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду та набрало законної сили 23.02.2022, з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на лікування в розмірі 115360 грн., невиплачену частину відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності в розмірі 11232 грн., моральну шкоду в розмірі 8648 грн., 3% річних в розмірі 2522 грн., пеню - 13903, 25 грн., інфляційні втрати 1381, 37 грн. та судові витрати. При цьому, страховиком моральна шкода виплачена у відповідності до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Позивач оцінює завдану їй моральну шкоду у розмірі 250000 грн., оскільки до ДТП вона була активною людиною, легко пересувалась, працювала токарем в ДП «Миколаївський бронетанковий завод» та планували і далі працювати, проте через стан здоров`я після ДТП, 08.02.2018 була звільнена з роботи у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я, який перешкоджав продовження даної роботи. Під час ДТП отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. За наслідком отриманих травм протягом тривалого часу перебувала на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, їй було проведено декілька оперативних втручань, лікування ускладнилось глибоким некрозом шкіри та підшкірної клітковини, сповільненою регенерацією рани та садни, рана на лівій нозі довго загоювалась, в позивач два з половиною місяця була лежачою, відчувала жахливі болі у ногах, трималась лише на знеболюючих, не спала ночами. 07.11.2017 позивачу було встановлено 2 групу інвалідності, 01.12.2017 їй було проведено операцію тотальне ендопртезування правого колінного суглобу, після чого позивач отримала можливість ходити з ходунками, але пересування болісне, позивачу важко змиритися, що вона назавжди втратила можливість почувати себе нормальною людиною, що її пригнічує та спричиняє моральні страждання. Навіть після тривалого лікування позивач має обмеження у пересуванні та ходить з палицею, суглоби деформувались, їй боляче ходити, почалось ускладнення на хребет, з віком болі посилились, все це приносить позивачу глибокі душевні переживання. Отримані травми докорінно змінили життя позивача, наслідки травм є неминучими, які негативно впливають на можливість самообслуговування, зараз більшу частину життя позивач проводить вдома, у лежачому стані, що також впливає на її психоемоційний стан.

Ухвалою від 12.09.2023 відкрите провадження у справі.

09.10.2023 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог та стягнення витрат на правову допомогу відмовити. Зазначивши, що між ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, полісом забезпечено транспортний засіб «Nissan X-Trail» номерний знак НОМЕР_1 та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю (на одного потерпілого) 200000 грн. ПрАТ «УТСК» здійснила виплату страхового відшкодування представникам ОСОБА_1 у загальному розмірі 65936,15 грн. Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2021 стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь позивача страхове відшкодування, зокрема в рахунок моральної шкоди 8648 грн. В подальшому між ОСОБА_1 та ПрАТ «УТСК» було укладено угоду про узгодження розміру страхового та сторони домовились, що розмір відшкодування становить 145240 грн., який був перерахований на рахунок представника позивача та позивач не буде мати претензій по виплаті страхового відшкодування до ПрАТ «УТСК».

Крім того, зазначив, що на підтвердження витрат на правову допомогу, позивач не надав суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснення витрат необхідних для надання правничої допомоги, враховуючи спірність витрат зі складністю справи, тому відсутні підстави для стягнення таких витрат.

24.10.2023 представник позивача подала до суду відповідь на відзив в якому зазначила, що позивач звернулась до суду з даним позовом через те, що сплаченого відшкодування моральної шкоди страховиком недостатньо для повної компенсації завданої позивачу моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з каліцтвом та ушкодженням здоров`я, внаслідок ДТП з вини ОСОБА_2 , вказані вимоги були пред`явлені безпосередньо до завдавача шкоди. Відповідальність заподіювача шкоди за завдану моральну шкоду не обмежена законодавством, а розмір шкоди визначається з урахуванням обставин справи. Саме через дії відповідача позивач отримала інвалідність та проблеми зі здоров`ям, в свою чергу відповідач не допоміг з оплатою лікування та навіть не вибачався. Страховик повністю здійснив виплату страхового відшкодування за рішенням суду, позивач дійсно погодилась не стягувати в примусовому порядку штрафні санкції, які були присуджені рішення суду від 30.11.2021, а саме пені, 3% річних та інфляційні витрати, враховуючи нестабільну економічну ситуацію в Україні внаслідок воєнного стану, що не впливає на сплачене страховиком відшкодування моральної шкоди. Наданий розрахунок правничої допомоги та акт виконаних робіт підтверджують обсяг наданих послуг та їх вартість та є співмірними зі складність справи, незалежно від того, чи їх вже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили про їх задоволення. Позивач зазначила, що вона після отриманих травм тривалий час лікувалась, їй було зроблено декілька операцій, зроблено ендопротезування колінного суглобу, була на лікарняному 6 місяців, до ДТП працювала токарем на ДП «Миколаївській бронетанковий завод», а в подальшому отримала інвалідність 2 групи та була звільнена з роботи, по теперішній час вона ходить з палицею, постійно відчуває біль в ногах, потребує сторонній допомоги, їй допомагають син, сусіді, оскільки вона не може принести для себе питної води, у неї труднощі сходити за продуктами в магазин та в аптеку, проживає одна, отримує пенсію за віком. За протез нею було сплачено 108000 грн., це були її особисті заощадження, допоміг грошами син, просила у родичів та знайомих в борг, потім виплачувала борг з сум, отриманих від страхової компанії. Відповідач жодним чином не допоміг їй у лікуванні, не приходив до неї у лікарню, не просив вибачення.

В судовому засіданні представник відповідача просив задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених ним у відзиві, позивачем не обґрунтовані позовні вимоги та не підтверджені доказами, зокрема відсутній висновок психолога щодо заподіяння позивачу моральної шкоди, страхова компанія відшкодувала позивачу заподіяну шкоду в повному обсязі, у тому числі моральну шкоду. Крім того, вважав, що отримання травми у позивача можливе було викликано тим, що вона працювала у тяжких умовах праці токарем на заводі та при встановленні їй інвалідності було зазначено, що отримала побутову травму.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, свідка ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Право кожної особи на судовий захист також пов`язане з необхідністю захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК).

Судом встановлено, що 21.07.2017 у м. Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Nissan X-Trail» НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 .

Вказаною дорожньо-транспортною пригодою ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження у вигляді крайового перелому зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням, вивиху правої гомілки до середини з пошкодженням зв`язкового апарату, гемартроза правого колінного суглобу, рваної рани лівої гомілки з великим відшаруванням шкіри та підшкірної клітковини, заднього вивиху плеча, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1278 від 30.08.2017 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дорожньо-транспортна пригоди сталась внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 2.3-б, 12.1, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, які заходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, вина ОСОБА_2 підтверджується вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2019 року по справі №487/4634/17, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу. Вирок набрав законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, факт завдання шкоди ОСОБА_1 як потерпілої в дорожньо-транспортній пригоді внаслідок недотримання вимог ПДР України ОСОБА_2 , вина якого встановлена судом під час розгляду справи №487/4634/17, є преюдиціальними та доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

У зв`язку з чим, суд ставиться критично до посилання представника відповідача, що отримання травми у позивача можливе було викликано тим, що вона працювала у тяжких умовах праці токарем на заводі, а не через ДТП 21.07.2017.

Також судом встановлено, що відповідно до виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №6134/714 від 27.09.2017 року з 21.07.2017 по 27.09.2017 ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні Міської лікарні швидкої медичної допомоги, внаслідок травм, отриманих при ДТП, де 21.08.2017 року їй було проведено операцію «виправлення вивиху правої гомілки зі стабілізацією апарата ОСОБА_5 , понесла витрати на лікування, в тому числі на придбання комплексу фіксаторів для АЗФ стегнової та великогомілкової кістки на суму 7360,00 грн., після виписки їй було рекомендовано спостереження травматолога, терапевта, продовжити перев`язки, ЛФК колінного суглобу з подальшою консультацією міського травматолога для вирішення питання працездатності та тактики подальшого лікування.

З 21.11.2017 по 08.12.2017 ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у Міській лікарні №3 м. Миколаєва за наслідками вивиху правої гомілки, де 01.12.2017 року їй проведено операцію тотальне ендопротезування правого колінного суглоба, що підтверджується випискою з історії хвороби №9551/1299. У період лікування позивач понесла витрати на лікування, в тому числі на придбання комплексу фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew на суму 108000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №349 від 29.11.2017 року та товарним чеком від 29.11.2017 року. Факт використання комплекту фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew при проведенні операції ендопротезування 01.12.2017 року підтверджується актом про встановлення ендопротезу від 01.12.2017 року.

07.11.2017 ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності безстроково, згідно довідки МСЕК №1.

З 02.10.2014 ОСОБА_1 працювала токарем на ДП "Миколаївський бронетанковий завод" та 08.02.2020 була звільнена з роботи за виявленою невідповідністю зайнятій посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатній кваліфікації або стану здоров`я.

Стан здоров`я позивача до теперішнього часу не покращився, що підтверджується довідкою огляду лікаря від 20.06.2023 КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №5", згідно якої ОСОБА_1 пересувається з тростинкою, палицею, рухи обмежені в колінних суглобах, деформація суглобів в колінних справа, при пальпації біль в суглобах в колінних.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала пояснення зазначивши, що майже 40 років знає свою сусідку ОСОБА_1 , яка працювала, була активно жінкою, але трапилась ДТП під час якої вона отримала травми, тривалий час лікувалась, перебувала у лікарні, робила операції, але до теперішнього часу відчуває біль та постійно вживає знеболюючи, їй важко пересуватися на милицях, відвідувати магазин, аптеку, ходити за питною водою, не може користуватися сходами, їй потрібна допомога, тому частіше вона знаходиться вдома, тому після ДТП порушилось нормальне життя позивача.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія», поліс №АК3252852.

Страховиком ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_1 було відшкодовано витрати на лікування 22611,16 грн., моральна шкода 1130,56 грн., відшкодування шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності 57600 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2021 у справі №487/6493/20, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду та набрало законної сили 23.02.2022, з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на лікування в розмірі 115360 грн., невиплачену частину відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності в розмірі 11232 грн., моральну шкоду в розмірі 8648 грн., 3% річних в розмірі 2522 грн., пеню - 13903, 25 грн., інфляційні втрати 1381, 37 грн. та судові витрати.

При цьому, страховиком моральна шкода виплачена у відповідності до Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд ставиться критично до посилання представника відповідача, що позивачу всі відшкодування були виплачені страховою компанією, у тому числі моральна шкода, тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 , оскільки згідно зі статтею 26-1 Закону N 1961-IV і статтею 1194 ЦК України різницю між визначеною до відшкодування моральною шкодою та страховою виплатою слід стягувати зі страхувальника.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Протиправна поведінка особи це діяння (дія чи бездіяльність), котрі одночасно як порушують норму права, так і порушують суб`єктивне право іншої конкретної особи. Таким чином, будь-яке завдання шкоди особі чи майну слід розглядати як протиправне. Протиправна поведінка найчастіше виражається в активних діях, які спричинили збитки в майновій сфері особи чи немайнових відносинах.

У даному випадку протиправна поведінка водія ОСОБА_2 пов`язується із порушенням п.п. 2.3-б, 12.1, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України та при цьому одночасно є дією, завданою джерелом підвищеної небезпеки ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою (такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20.

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Щодо заподіяння позивачу моральної шкоди, суд враховує, що сам по собі факт дорожньо-транспортної пригоди є стресовою ситуацією і тягне моральні страждання. Крім того, ОСОБА_1 зазнала моральних страждань внаслідок отримання тілесних ушкоджень та усунення їх наслідків, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами, а також дослідженими в судовому засіданні доказами щодо отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, які вона отримала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та які дії медичного характеру здійснювались щодо усунення наслідків зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тривалості лікування, потреби реабілітації, порушення звичайного порядку життя, необхідності відвідування медичних закладів. Також судом враховується похилий вік ОСОБА_1 , що робило більш важким процес реабілітації після дорожньо-транспортної пригоди та хірургічного втручання, що також беззаперечно свідчить про перенесені страждання ОСОБА_1 як фізичного, так і психологічного характеру, а також враховується, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 так і не усунула всі пов`язані з ДТП наслідки, не повернулась до нормального життя, яке у неї було до дорожньо-транспортної пригоди, а також ставлення відповідача до скоєного, відсутність з його боку щонайменшого вибачення, добровільного часткового відшкодування моральної шкоди, надання допомоги тощо.

При цьому визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.

Враховуючи встановлене, при визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, порушення звичайного порядку життя, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 100000 грн. як грошової компенсації моральної шкоди та вважає, що такий розмір моральної шкоди є справедливим та розумним у зазначеній ситуації.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 1073,60 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що захист інтересів ОСОБА_1 під час розгляду цієї справи здійснював адвокат Петрик О.В., на підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги від 21.09.2022, свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю та ордер.

З договору про надання правової допомоги та Розрахунку №1 щодо розміру наданої професійної правничої допомоги вбачається, що вартість послуг адвоката сторони визначили у 8000 грн.

При цьому, згідно Договору п. 3.5 оплата проводиться в спосіб, визначений законодавством, але не пізніше 3 банківських днів після стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, якщо інше не погоджено сторонами.

При зверненні до суду з позовом позивачем надано орієнтований розрахунок витрат про надання правової допомоги на суму 8000 грн., із зазначенням виду робіт та їх вартості, та яку просили стягнути з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем та його представником адвокатом були дотриманні положення частини восьмої статті 141 ЦПК України, зокрема заявлення до закінчення судових дебатів у справі про необхідність вирішення питання щодо розподілу понесених судових витрат та подання відповідних доказів.

Ураховуючи надані позивачем докази, прийняте судом на її користь рішення, суд вважає, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі №159/5837/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

З огляду на викладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, заявлені позивачем вимоги, їх складність та об`єм досліджених судом доказів, а також принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, пропорційно до розміру задоволених, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки 4000 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.. 10, 76, 81, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 29.05.2024.