ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/791/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №699/190/21 Категорія: 305010900 Літвінова Г.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіКарпенко О.В., Василенко Л.І.
Новицька Н.О.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргупозивача на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31.03.2023 (повний текст складено 31.03.2023, суддя в суді першої інстанції Літвінова Г.М.) у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

у березні 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у справі з вимогами про стягнення з відповідача на його користь завдані збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі 55860,47 грн. та судові витрати.

З позову вбачається, що 09.01.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «Кнауф Гіпс Київ» укладено договір комплексного страхування наземного транспорту № 9-50, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «SkodaRapid»,д.р.н. НОМЕР_1 . Унаслідок ДТП за участю автомобіля BMW під керуванням ОСОБА_2 застрахованому автомобілю «SkodaRapid» під керуванням ОСОБА_3 завдано механічних ушкоджень, підтверджених актом огляду транспортного засобу. Виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором страхування, на підставі страхового акта №2017121-1 від 27.03.2020, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхувальнику страхове відшкодування в загальному розмірі: 55860,47 грн.

15.07.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем ФОП ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги, у зв`язку з чим право на відшкодування виплачених коштів перейшло до позивача.

Рішенням Корсунь-Шевченківського міськрайонного суду Черкаської області від 31.03.2023 у задоволенні позову відмовлено з посиланням на те, що відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, спричинив ДТП та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Отже в даному випадку відповідальність винуватця ДТП має нести в силу приписів ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ у межах страхового ліміту, а не фізична особа.

У березні 2024 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірні правовідносини є саме регресним зобов`язанням, а не суброгацією, оскільки носять похідний характер з огляду на те, що вони виникли на основі виконання первісним кредитором (ПрАТ «СК «ВУСО») своїх зобов`язань за договором №9-50. Крім того, п.п. 4.4.2. п. 4 Договору добровільного страхування наземного транспорту №9-50 від 09.01.2020 не передбачено обов`язку проведення експертизи, висновків щодо вартості пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу. Відповідач, як особа, відповідальна за завдані у даному випадку збитки згідно з вимогами чинного законодавства, має зобов`язання відшкодувати фактичні збитки (тобто вартість відновлювального ремонту) в повному обсязі.

Зазначає, що потерпілий був позбавлений права звернутися до МТСБУ за відшкодуванням збитків, оскільки його вимоги були покриті страховим відшкодуванням за Договором добровільного страхування майна. Судом 1 інстанції було безпідставно застосовано положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які не стосуються правовідносин у справі.

У квітні 2024 року представник відповідача адвокат Савчук О.Г. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже кредитор у делікатному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Стверджує, що правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, засновані на суброгації переході до позивача права вимоги потерпілої у делікатному зобов`язанні. Право регресної вимоги до відповідача відповідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» належить МТСБУ.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, щоміж ПрАТ СК «ВУСО» та ТОВ «Кнауф Гіпс Київ» 09.01.2020 укладено договір комплексного страхування наземного транспорту № 9-50 (а.с. 24-41 Т.1).

Відповідно до розділу І цього договору предметом страхування (якщопро цезазначено уДодатку 1до цьогоДоговору) є майнові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача), що не суперечать закону і пов`язані з: володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортом, вказаним в Додатку 1 до цього Договору, а також з додатковими витратами, які можуть виникнути при настанні страхового випадку, якщо вони є застрахованими за цим Договором страхування (Страхування КАСКО):

- відшкодуванням особою, відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну третіх осіб, визначених у Розділі III Договору, внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, зазначеного вДодатку 1до цьогоДоговору страхування (Страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту);

- відшкодуванням Страхувальником шкоди, заподіяної життю або здоров`ю третіх осіб, визначених у Розділі IV Договору під часексплуатації транспортногозасобу,зазначеного вДодатку 1до цьогоДоговору страхування (Страхування відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки);

Відповідно до п. 1.2 Договору марка, модель, державний номер та інші характеристики засобів наземного транспорту (далі за текстом ТЗ), які є застрахованими за цим Договором, а також відмітка про то чи вони є Забезпеченими ТЗ по страхуванню відповідальності, та також відмітка про то чи є застрахованою до цих ТЗ відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки, все це зазначаються у Додатку 1 до цього Договору страхування.

Водночас, до вказаного договору на 12 аркушах додано Додаток № 1 до договору №9-50 від 09.01.2020, у тому числі, відносно транспортного засобу SkodaRapid, д.н.з. НОМЕР_1 (аркуш 10 Додатку № 1).

Строк дії договору вказано з 12.01.2020 до 11.01.2021 (а.с. 42-53 Т.1).

03.03.2020 о 08 год. 30 хв. по вул. Бастіонній, 15, у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу SkodaRapid,д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля BMW 523І, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою №013855 про ДТП. Указана подія сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 пункту 13.1 ПДР.

З цієї довідки вбачається, що автомобіль BMW,д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , належить ОСОБА_5 . Інформація про страховий поліс щодо учасника ДТП відсутня.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 29.05.2015 автомобіль SkodaRapid,д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , належить ТОВ «Кнауф Гіпс Київ».

Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 27.05.2020 у справі №757/12357/20-п ОСОБА_2 визнано винним у спричиненні ДТП та адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Указана постанова суду набрала законної сили 10.06.2020.

До позовної заяви додано копію Акта (Протоколу) огляду ТЗвід 04.03.2020, у якому зазначено, що під час огляду транспортного засобу Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , виявлено пошкодження бамперу, кришки багажника, спойлеру, панелі. У примітках указано, що бампер та спойлер під заміну, а кришка багажника та панель під ремонт (а.с. 59-90 Т.1).

При цьому наданий за клопотанням сторони відповідача на вимогу суду оригінал цього Акта (Протоколу) огляду ТЗ заяви на виплату від 04.03.2020, містить іншу інформацію, ніж копія цього акта, яка надана позивачем у якості доказу (а.с. 208-209 Т.1).

Так в оригіналі цього Акта зазначено, що пошкоджено бампер «заміна», кришка багажника «ремонт» виправлено на «заміна», спойлер «заміна», панель «ремонт», підсилювач бампера «заміна», направляючий «заміна», повторно панель «ремонт», фари «заміна».

Позивач стверджує, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «SkodaRapid» складає 55860,47 грн. На підтвердження зазначеної суми надано копію Рахунку-фактури №000211502 від 05.03.2020 та Акт виконаних робіт №Т від 07.04.2020.

Рахунок-фактура складена на підставі договору 1215147СК від09.12.2015 та «зі слів клієнта».

Відповідно до Акта виконаних робіт №Т від 07.04.2020, складеного на підставі Рахунку-фактури № 000211502 від 05.03.2020 та договору 1215147 СК від 09.12.2015, були проведені роботи згідно наведеного переліку на загальну суму разом з ПДВ 24239,47 грн.

Водночас, сторона відповідача вважає обґрунтованими лише роботи загальною вартістю 1744,20 грн. без ПДВ.

Також для відновлення пошкодженого автомобіля були необхідні запасні частини, матеріали та послуги на суму разом з ПДВ 31621,00 грн.

Сторона відповідача вважає обґрунтованими лише запчастини на суму 7912,53 грн. без ПДВ.

Відповідно до адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, під час ДТП, яка відбулась 03.03.2020, у автомобіля SkodaRapidпошкоджено лакофарбове покриття та тріснув задній бампер, у автомобіля BMW - пошкоджено лакофарбове покриття, передній бампер, решітка радіатора (а.с. 120-124 Т.1).

Сторона відповідача здійснила обрахунок проведення аналогічних ремонтних робіт у ТОВ «Автомир», де станом на 29.07.2020 вартість робіт та деталей становила разом з ПДВ 41451,67 грн. (а.с. 125 Т.1).

Відповідно до страхового акта № 2017121-1 від 27.03.2020 за Договором страхування наземного транспорту № 9327575 (номерне відповідаєнаявному уматеріалах справидоговору страхування) від 09.01.2020 вирішено виплатити страхове відшкодування щодо застрахованого автомобіля SkodaRapid у розмірі 55860,47 грн. (а.с. 68 Т.1).

На підтвердження виплати вказаних коштів позивач надав платіжне доручення від 27.03.2020 № 8831, з якого вбачається, що ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувало ТОВ «Автоцентр Київ» страхове відшкодування в розмірі 55860,47грн. (а.с. 69 Т.1).

Суд вказав, що в цьому платіжному дорученні вказано інший номер договору страхування, ніж договір комплексного страхування наземного транспорту, що укладено між ПрАТ СК «ВУСО» та ТОВ «Кнауф Гіпс Київ» 09.01.2020 за № 9-50.

Відповідно до листа ПрАТ «СК «ВУСО» від 26.05.2021 № 2017121-1 страхова компанія повідомляє, що по страховій справі № 2017121-1 за Договором страхування №9-50 від 09.01.2020 в страховому акті № 2017121-1 від 27.03.2020 вказано Договір страхування наземного транспортного засобу № 9327575 від 09.01.2020, що є внутрішнім номером страхової справи. Оплата по даній страховій справі проводилася відповідно до Договору страхування наземного транспортну № 9-50 від 09.01.2020 (а.с. 159 Т.1).

Крім того, між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 15.07.2020 укладено договір цесії № 15/07/2020 про відступлення права вимоги (а.с. 12-18 Т.1), у тому числі і щодо відповідача у справі.

Так у додатку № 1 до договору № 15/07/2020 про відступлення права вимоги від 15.07.2020 наявний запис щодо договору страхування № 9-50, номер страхового акта № 2017121-1, страхувальник ТОВ «Кнауф Гіпс Київ», боржник ОСОБА_2 , сума страхового відшкодування та боргу 55860,47 грн (а.с. 19-23 Т.1).

Відповідач отримав від ПрАТ «СК «ВУСО» лист за № 4815/8 від 02.07.2020, у якому заявлено про регресну вимогу щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 55860,47 грн.

На підтвердження переходу до нього права вимоги за Договором відступлення позивач надає лист ПрАТ «СК «ВУСО», який не містить дати та вихідного номера, та платіжне доручення від 21.07.2020 № 25624, за змістом якого ПрАТ «УПСК» перерахувало ФОП ОСОБА_6 кошти в розмірі 81343,95 грн., призначення платежу «повернення помилково перерахованих коштів (пл. доруч №2023-4105-2334-3652 від 16.07.2020) зг служб від 19.07.2020 без ПДВ)» (зв.а.с. 140, а.с. 141 Т.1).

До справи також долучено фото з фіксацією на них пошкоджень автомобіля SkodaRapid, д.н.з. НОМЕР_1 , у тому числі ті фото, які були зроблені на місці ДТП (а.с. 142-150, 160-165 Т.1).

За інформацією із сайту компанії Kitsoft, страховий поліс на транспортний засіб з д.н.з. НОМЕР_4 відсутній (а.с. 76 Т.1).

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

За загальним правилом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Положеннями ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При цьому страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 ЗУ «Про страхування»).

Положеннями ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 ЗУ «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому відповідно до п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, якщо винний в ДТП власник (володілець/користувач) транспортного засобу в порушення вимог закону не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, обов`язки страховика в такому випадку виконує МТСБУ, виплачуючи потерпілій особі регламентну виплату в межах встановленої законодавством страхової суми, чинної на момент ДТП. За таких обставин, згідно положень закону покладення на винну в ДТП особу, навіть ту, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика (МТСБУ) здійснити таке відшкодування або у випадку, якщо виплачене страховиком (МТСБУ) страхове відшкодування (страхова/регламентна виплата) є меншим від розміру фактично завданої шкоди. В останньому випадку власником/володільцем транспортного засобу, який спричинив ДТП, сплачується потерпілій особі різниця між фактично завданою шкодою та розміром виплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати). При цьому, після проведення МТСБУ регламентної виплати на користь потерпілої в ДТП особи в якості відшкодування шкоди, завдано цій особі внаслідок ДТП власником, водієм транспортного засобу, який спричинив цю ДТП і на її момент не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням, а МТСБУ, в свою чергу, набуває право подати регресний позов до такого власника, водія транспортного засобу в межах суми проведеної регламентної виплати.

Наведений вище правовий висновок суду узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц, від 03.10.2018 по справі №760/15471/15-ц, правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.01.2020 по справі №183/3948/16, від 10.03.2020 по справі №761/2941/17, від 11.03.2020 по справі №367/7666/16-ц, від 18.03.2020 по справі №369/10426/16-ц, від 18.03.2020 по справі №757/34520/16-ц, від 18.03.2020 по справі №643/2224/17.

За обставин цієї справи відповідач ОСОБА_2 , який винуватий у вчиненні ДТП, внаслідок якої було здійснено страхове відшкодування для погашення наявних у власника пошкодженого транспортного засобу збитків, на час цієї пригоди не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Зазначені обставини при апеляційному перегляді справи під сумнів не ставляться.

Отже в силу приписів п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідне відшкодування має здійснювати саме МТСБУ, а не винуватець ДТП, ураховуючи, що розмір матеріальних збитків не виходить за межі регламентної виплати (130 000 грн.), що також учасники справи при апеляційному перегляді під сумнів не ставлять.

Далі, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

ВС підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Такі правові висновки відображено в постанові ВС від 07.10.2020 у справі №705/3876/18.

Відтак у задоволенні позовних вимог у цій справі слід відмовити саме у зв`язку з їх пред`явленням до неналежного відповідача ОСОБА_2 , адже за такими вимогами нести відповідальність має МТСБУ, до якого й слід подавати позов, а не за недоведеністю позовних вимог.

У зв`язку з викладеним висновки суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні позовних вимог по суті є вірними.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника у справі про те, що потерпілий був позбавлений права звернутися до МТСБУ за відшкодуванням збитків, оскільки його вимоги були покриті страховим відшкодуванням за Договором добровільного страхування майна, адже в даному випадку має значення те, що відповідач ОСОБА_2 за змістом положень п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вправі розраховувати на те, що його цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована регламентною виплатою МТСБУ, відтак, саме останнє у правовідносинах з потерпілими від дій ОСОБА_2 суб`єктами нестиме зобов`язання по відшкодуванню завданої шкоди в межах регламентної виплати.

Слід відхилити посилання скаржника і на те, що судом безпідставно застосовано положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які, на думку скаржника, не стосуються правовідносин у справі, адже зазначений закон передбачає межі відповідальності винуватця ДТП перед третіми особами (як позивач у справі) по відшкодуванню шкоди.

Одночасно інші посилання суду першої інстанції, зокрема, щодо відсутності у позивача права вимоги, щодо оцінки доказів щодо розміру збитків, а також характеру праводвіносин між сторонами (регрес чи суброгація) за умови пред`явлення вимог до неналежного відповідача, єпередчасними та на правильність вирішення спору по суті не впливають.

Інших доводів, які б свідчили про помилковість зазначених висновків апеляційного суду, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не містять.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31.03.2023у даній справі належить змінити, привівши його мотивувальну частину у відповідність до змісту цієї постанови апеляційного суду, частково задовольнивши вимоги апеляційної скарги.

На підставі ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи слід залишити за цим учасником справи, адже по суті вирішення спору рішення суду першої інстанції змін не зазнало.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31.03.2023 у даній цивільній справі - змінити, привівши його мотивувальну частину у відповідність до змісту цієї постанови апеляційного суду.

У решті рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31.03.2023 у даній справі залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 06.06. 2024.

Суддя-доповідач

Судді