Дата документу 24.05.2024 Справа № 334/1000/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 334/1000/23 Головуючий у 1 інстанції: Бредіхін Ю.Ю.
№ 22-ц/807/961/24 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ

В лютому 2023 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 29 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 підписано кредитний договір № 742581228. Відповідно до умов паспорту кредиту № 5812287 та кредитного договору № від 29 грудня 2021 року позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах:

- сума кредиту - 175 300 гривень;

- строк користування - 36 місяців;

- річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором;

- щомісячні проценти - 2,49 % від суми кредиту.

01 вересня 2021 року права вимоги за кредитним договором відступлені AT «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про відступлення права вимоги № 01/09/21.

Відповідно до умов цього договору та витягу з Реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021, позивач є новим кредитором боржника за кредитним договором № від 29.12.2021 з усіма наступними додатками та змінами.

Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються реєстром прав вимоги до договору факторингу, випискою та розрахунком заборгованості, доданими до даної позовної заяви.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по кредитному договору у нього виникла заборгованість.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 217 780,20 грн., які є заборгованістю по кредиту та судовий збір.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами скарги є те, що саме по собі неповідомлення боржника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Позивач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи положення частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає повною мірою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що до нього дійсно перейшло право вимоги до відповідача, на яких умовах та у якому обсязі цей перехід відбувся та факт того, що відповідача було належним чином про це повідомлено.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими.

Судом встановлено, що 29 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 підписано кредитний договір № 742581228. Відповідно до умов паспорту кредиту № 5812287 та кредитного договору № від 29 грудня 2021 року позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах:

- сума кредиту - 175 300 гривень;

- строк користування - 36 місяців;

- річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором;

- щомісячні проценти - 2,49 % від суми кредиту.

Факт надання кредиту та перерахування грошових коштів підтверджується платіжним дорученням №І265789300 від 29.12.2021, платіжним дорученням №І265789302 від 29.12.2021, платіжним дорученням №І265789301 від 29.12.2021, платіжним дорученням №І265789299 від 29.12.2021, про перерахування грошових коштів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» згідно із кредитним договором № від 29.12.2021 року .

29.12.2021 року ОСОБА_1 своїм підтвердив, що він ознайомлений із відступленням права вимоги за кредитного договору № від 29.12.2021 року, від первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» на користь АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року.

21.10.2022 року АТ «ТАСКОМБАНК» направив ОСОБА_1 повідомлення-вимоги №18487/70.2.2 про дострокове погашення кредиту у якій зазначив, що відповідач станом на 20.10.2022 року має заборгованість у розмірі:

- 137 506,60 грн. основного боргу,

- 1,42 грн. строкової заборгованості за відсотками,

- 36 659,62 грн. простроченого боргу,

- 10,18 грн. простроченої заборгованості за процентами,

- 34 870,94 грн. простроченої комісії,

- 4 364,98 грн. строкової комісії.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Приписами ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Звертаючись із позовом до суду, АТ «Таскомбанк» посилалося на те, що воно набуло права вимоги до відповідача на підставі договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року.

Частиною першою статті 512 ЦК України унормовано, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

01 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та позивачем укладено договір відступлення прав вимоги №01/09/21 відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає АТ «Таскомбанк» права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.14-17).

Отже, до АТ «Таскомбанк» згідно з умовами укладеного Договору про відступлення права вимоги перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги №01/09/21 від 01 вересня 2021 року АТ «Таскомбанк» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № від 29 грудня 2021 рокуна суму 175 498,66 грн. з яких: 175 300,20 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,05 грн. - сума нарахованих процентів, 198,41 грн. - сума нарахованого щомісячного проценту (а.с.23).

Оскільки кредитний договір № від 29 грудня 2021 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , містить власноручний підпис відповідача, колегія суддів виходить з доведеності укладення вказаного договору та узгодження зазначених в ньому умов кредитування.

Відповідач не спростував правильність вказаного розрахунку заборгованості та не надав жодних доказів на його спростування.

Судова колегія, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходить з того, що позивачем надано розрахунок заборгованості на підтвердження розміру заборгованості позичальника, кредитний договір, підписаний відповідачем, 29.12.2021 року № , паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5812287 від 29.12.2021 року, підписаний відповідачем, докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

Надані банком документи є первинними документами, які беззаперечно свідчать про існування у позичальника заборгованості за кредитним договором у визначеному банком розмірі.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що до позовної заяви позивачем було долучено копію договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року.

Висновки суду першої інстанції щодо неповідомлення ОСОБА_1 про відступлення клієнтом прав вимоги заборгованості фактору є помилковими з огляду на наступне.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Проте, всупереч умовам кредитних договорів, договорів позики, ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань, не погасив наявну заборгованість ні попередньому кредитору, ні новому, а тому вона підлягає стягненню з відповідача.

З урахуванням вищевказаного судом безпідставно взято до уваги копію повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 на підставі Договору про відступлення права вимог № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, яку, як зазначено в апеляційній скарзі, позивач долучив до матеріалів справи помилково.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що наявні у матеріалах справи є допустимими доказами, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № року від 29.12.2021 року у заявленому банком розмірі, на підставі чого позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 217 780,20 грн.

Згідно із частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, АТ «Таскомбанк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2023 року по цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» () заборгованість за кредитним договором № року від 29.12.2021 року в розмірі 217 780 (двісті сімнадцять тисяч сімсот вісімдесят) гривень 20 копійок, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) в розмірі 174 166 грн 20 коп., заборгованості по річним процентам (в т.ч. прострочена) в розмірі 13 грн 08 коп., заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) в розмірі 43 600 грн 90 коп. та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 267 (три тисячі двісті шістдесят сім) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» () судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4 902 (чотири тисячі дев`ятсот дві) гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 24 травня 2024 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков