Справа № 132/1715/24
Провадження № 2/132/579/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"19" червня 2024 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позові вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сальник, Калинівського району Вінницької області, помер його батько ОСОБА_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Сальницького старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 162 від 09.02.2024 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина на: житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1656 га, що розташовані по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1688 га, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1150 га, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Спадщину позивач прийняв, як єдиний спадкоємець за законом першої черги та за заповітом, посвідченим виконавчим комітетом Сальницької сільської ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області 23.10.2003 року, зареєстрованим в книзі нотаріальних дій під № НОМЕР_2 , подавши заяву про прийняття спадщини 20.10.2010 року до державного нотаріуса Калинівського району Василишиної Л.В.

09.05.2024 року державним нотаріусом Калинівського району Василишиною Л.В. було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказані земельні ділянки. Крім того, 09.05.2024 року позивач отримав постанову нотаріуса № 402/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо зазначеного вище будинковолодіння.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння виданого на ім`я померлого ОСОБА_2 21.09.1989 року виконкомом Сальницької сільської ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області на підставі рішення Калинівської районної ради народних депутатів №151 від 27.04.1989 року, зареєстрованого Вінницьким бюро технічної інвентаризації 21.09.1989 року, житловий будинок АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого був спадкодавець ОСОБА_2 .

Поняття «колгоспний двір» припинило своє існування в зв`язку з набранням чинності Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, тому позивач звертається до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує та просить справу розглянути за його відсутності.

Відповідач уповноважений представник Калинівської міської ради вінницької області Трохименко М.В. в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, судом достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сальник, Калинівського району Вінницької області, помер батько позивача ОСОБА_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Сальницького старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 162 від 09.02.2024 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина на: житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1656 га, що розташовані по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1688 га, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1150 га, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Спадщину позивач прийняв, як єдиний спадкоємець за законом першої черги та за заповітом, посвідченим виконавчим комітетом Сальницької сільської ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області 23.10.2003 року, зареєстрованим в книзі нотаріальних дій під № НОМЕР_2 , подавши заяву про прийняття спадщини 20.10.2010 року до державного нотаріуса Калинівського району Василишиної Л.В.

09.05.2024 року державним нотаріусом Калинівського району Василишиною Л.В. було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказані земельні ділянки. Крім того, 09.05.2024 року позивач отримав постанову нотаріуса № 402/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо зазначеного вище будинковолодіння.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння виданого на ім`я померлого ОСОБА_2 21.09.1989 року виконкомом Сальницької сільської ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області на підставі рішення Калинівської районної ради народних депутатів №151 від 27.04.1989 року, зареєстрованого Вінницьким бюро технічної інвентаризації 21.09.1989 року, житловий будинок АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого був спадкодавець ОСОБА_2 .

Згідно положень ст. ст. 17, 18, 19 Закону України «Про власність», який регулював відносини до припинення поняття «колгоспного двору», та частини 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору, мають ті члени колгоспного двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в цьому майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів.

Однак, поняття «колгоспний двір» припинило своє існування в зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Станом на 15.04.1991 рік разом з ОСОБА_2 проживала його дружина, а мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Сальницького старостинського округу №594 від 30.05.2024 року.

Мати позивача, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Батьку позивача, ОСОБА_2 було передано в приватну власність присадибну земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,2500 га, та земельну ділянку площею 0,1656 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в АДРЕСА_1 , та видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 766928, виданого 14.11.2008 року та серії ЯЖ № 766929, виданого 14.11.2008 року. ОСОБА_2 завжди вважався єдиним власником житлового будинку, тому права власності на земельну ділянки було зареєстровано за ним, як власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 325 ЦК України, суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо, це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Враховуючи, що відповідач позов визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За вказаних обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1233, 1235, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 13, 81, 211, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ. А, веранди літ. а, прибудови літ. А1, прибудови літ. а1, ганку, загальною площею 101,9 кв.м., житловою площею 64,9 кв.м., сараю літ. Б, погріба з шиєю літ. В, літньої кухні-сараю літ. Г, гаража літ. Є, сараю літ. Ж, убиральні літ. З, воріт №1, хвіртки №2, огорожі №3, криниці №4, криниці №5, вартістю 100287,00 грн., в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сальник, Калинівського району Вінницької області

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя: