Справа № 606/1313/24
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2024 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Ромазан Л.С., при секретарі Будз М.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкова Надія Федорівна, про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Теребовлянської міської ради Тернопільського району Тернопільської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач не може отримати свідоцтво про право власності у зв`язку із тим, що вказане спадкове нерухоме майно належить до майна колгоспного двору.

У підготовче судове засідання представник позивача адвокат Микитович М.М. не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити.

Відповідач Теребовлянська міська рада Тернопільського району Тернопільської області області у судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову.

Третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкова Надія Федорівна у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, встановив

Житловий будинок в АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_2 , а його членами ОСОБА_3 (батько позивача), ОСОБА_4 (рідний брат позивача) та ОСОБА_1 (позивач).

Відповідно до довідки, виданої Довгенським старостинським округом Теребовлянської міської ради №16/8-08/376 від 23.07.2024 року, станом на 15.04.1991 року згідно із погосподарською книгою за № 12 з особовим записом 313 в АДРЕСА_1 зареєстровані і проживали наступні члени, а саме: голова колгоспного двору ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із пунктами 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше.

Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність" майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до підпунктів "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Враховуючи наведене, власниками домоволодіння, що в АДРЕСА_1 були ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року).

Згідно з копією господарської книги за № 12 і особовим записом 313 в АДРЕСА_1 зареєстровані і проживали наступні члени, а саме: голова колгоспного двору ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки, виданої Довгенським старостинським округом Теребовлянської міської ради №16/8-08/55 від 30.01.2024 року, із виписки з по господарської книги за № 5 і особовим записом 329 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована і проживає з 20.11.1979 року по даний час в АДРЕСА_1 .

Із довідки, виданої Довгенським старостинським округом Теребовлянської міської ради №16/8-08/56 від 30.01.2024 року вбачається, що згідно із випискою з по господарської книги за № 5 і особовим записом 329, ОСОБА_4 виписався 19.12.1976 року з АДРЕСА_1 .

За таких обставин ОСОБА_4 станом на 15.04.1991 року вибув із колгоспного двору, а саме почав проживати окремо і тим самим більше не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору. Після свого вибуття із вказаного колгоспного двору більше трьох років будь яку частку в майні колгоспного двору по сьогоднішній день не витребував, а тому він є таким, що втратив частку в майні колишнього колгоспного двору (ст. 126 ЦК УРСР). Вказане є свідченням того, що у нього немає наміру реалізовувати свої майнові права.

Відповідно дост.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно дост.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Пункт 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначає, що: а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно із ч.1 ст 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно -трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Таким чином, ОСОБА_4 втратив частку в майні колишнього колгоспного двору домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, житловий будинок та господарські будівлі вказаного домоволодіння після вибуття з господарства ОСОБА_4 належали на праві спільної сумісної власності голові двору ОСОБА_2 та його членам: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Таким чином, кожному із власників домоволодіння, що в АДРЕСА_1 , які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , як голові колишнього колгоспного двору, 1/3 частка будинковолодіння, та його членам ОСОБА_3 і ОСОБА_1 по 1/3 частці кожномубудинковолодіння.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.07.1977 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що є часом відкриття спадщини на належне йому майно.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_2 прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час його смерті і не заявила про відмову від спадщини. Відтак, вона вважалася такою, що прийняла спадщину як спадкоємець першої черги.

Так, відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно із ч.1 ст.524, ст. 525, 526, 527 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.С падкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , його дружина ОСОБА_2 успадкувала 1/3 частку будинковолодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 23.08.2017 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і на її 1/3 частку відкрилася спадщина у майні вказаного будинковолодінні, що в АДРЕСА_1 , як за членом колишнього колгоспного двору та 1/3 частки вказаного будинковолодіння, яка належала їй після смерті ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_2 19.07.2004 року склала заповіт, відповідно до якого вона заповіла належні їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями та все інше належне їй рухоме та нерухоме майно, що знаходиться с.Деренівка, Теребовлянського району Тернопільської області, ОСОБА_1 .

Даний заповіт на день смерті ОСОБА_2 не змінювався і не скасовувався.

В справах приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкової Н.Ф. знаходиться спадкова справа № 27/2018, заведена 14.03.2018 року щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Відомостей про спадкоємців, що мають право на обов`язкову частку у спадщині, що передбачено ст. 1241 ЦК України, у нотаріуса немає.

Відповідно до довідки, виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації № 229 від 12.09.2023 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності колгоспному двору, що складається з чотирьох членів, головою якого була ОСОБА_2 .

Ринкова вартість вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 126740 грн, що підтверджується висновком про вартість майна.

Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мєшклової Н.Ф. від 30.11.2023 року за № 1397/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_2 у зв`язку із що вказане спадкове нерухоме майно належить до майна колгоспного двору.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) вказує на те, що при розгляді справ даної категорії свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Враховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, визнавши за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 , з якого на 1/3 частки вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, як за членом колишнього колгоспного двору, та 2/3 частки вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст.524, 525, 526, 527, 529 ЦК Української РСР, п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, ст. 316, 319, 321, 392, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (проживає у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 , з яких на 1/3 частки вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, як за членом колишнього колгоспного двору, та на 2/3 частки вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження- якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Розяснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

Суддя Л.С.Ромазан