РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Дегтярь Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сміла Черкаської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,-

встановив:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 січня 2022 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі договір про надання споживчого кредиту №1829344, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн, строком на 39 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,8 % в день. Договір укладений шляхом реєстрації відповідача на сайті позивача та подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів. Підтвердження позивачем заявки на отримання позики здійснювався у спосіб передбачений Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», затвердженими наказом директора товариства № 60 від 30 грудня 2020 року, які розміщенні на офіційному сайті позивача. Вчинення вище вказаних дій щодо отримання позики свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а договір про споживчий кредит був укладений та підписаний в електронній формі, що в силу приписів ст. ст. 6, 627 ЦК України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмові формі. Вказаний договір є укладеним з моменту перерахування коштів на банківський рахунок позичальника. Перерахунок коштів відповідачу здійснювався через оператора послуг платіжної інфраструктури «Platon на картковий рахунок відповідача, що підтверджується повідомленням ТОВ «Платежі Онлайн» № 718/11 від 28 листопада 2023 року.

Товариство виконало вз`яті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику відповідно до умов укладеного кредитного договору, однак відповідач всупереч умовам кредитного договору та чинного законодавства, порушив умови договору, не повернув в повному обсязі кредит.

Станом на 28 листопада 2023 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 18000 грн, з яких: 6000 грн основний борг, 12000 грн заборгованість по відсоткам. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 18000 грн за договором про споживчий кредит № 1829344 від 25 січня 2022 року, судовий збір та витрати на правову допомогу.

Ухвалою судді від 21 березня 2024 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві клопотав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представником адвокатом Калініним С.К. направлено до суду відзив на позов, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити, стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Пояснив, що вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження укладення кредитного договору та погодження ним умов кредитування. Також позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем коштів. Щодо розміру заборгованості за кредитним договором зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та умовам договору. Термін повернення кредитних коштів до 22 січня 2022 року, але позивачем неправомірно нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами поза строком кредитування. Крім того, одночасне нарахування відсотків за користування кредитом і відсотків, передбачених ст. 625 ЦК України є неправомірним. До відзиву на позов додано заяву про розгляд справ за відсутності представника відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності, відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг № 2606 від 27 жовтня 2015 року, зареєстровано в реєстрі фінансових установ за № 16103225.

25 січня 2022 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 1829344, відповідно до якого товариство надало відповідачу грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти, нараховані за користування позикою. Договір укладався за допомогою веб-сайту позикодавця https://creditup.com.ua, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до умов договору, та умов додаткової угоди № 1 до договору № 1828344 від 25 січня 2022 року від 16 лютого 2022 року товариство «Веллфін» надало відповідачу ОСОБА_1 на споживчі цілі грошові кошти в сумі 6000 грн строком на 39 днів - до 04 березня 2022 року, які мають бути повернуті згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток до договору) (п.1.1, 1.3 кредитного договору).

Згідно до п. 1.5 кредитного договору, строк та проценти за користування позикою за договором про споживчий кредит обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на умовах: протягом строку встановленого пунктом 1.3 договору розмір основних процентів складає 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою та 1,8 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики зазначеного в п. 1.3 договору. При цьому нарахування процентів проводиться в моменту внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Додаток до договору містить Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка містить дату платежу 25 січня 2022 року, кількість днів 22, сума кредиту за договором 6000 грн, проценти за користування кредитом 2376 грн, реальна річна ставка 25238 ,49% та загальна вартість кредиту - 8376 грн.

Згідно з п. 1.4. кредитного договору, договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Позивачем в порядку встановленому п.1.4. договору про споживчий кредит на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 6000,00 грн, що підтверджується інформаційною довідкою № 718/11 від 28 листопада 2023 року ТОВ "Платежі Онлайн", яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайзер здійснює зарахування коштів.

ТОВ «ВЕЛЛФІН» свої зобов`язання за договором про споживчий кредит виконало повністю, натомість відповідач належним чином не виконав умов договору про споживчий кредит у встановлений строк.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором про споживчий кредит № 1829344 від 25 січня 2022 року станом на 28 листопада 2023 року становить 18000 грн, з яких: 6000 грн основний борг; 12000 грн заборгованість по відсоткам.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Щодо заперечень відповідача про неналежне оформлення електронного кредитного договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції чинній на час виникнення правовідносин між сторонами, визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Так, судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір ОСОБА_1 підписано шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором zj1949. Відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.

З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій ОСОБА_1 кредитний договір не міг бути укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Вищезазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20.

Кредитний договір містить персональні дані відповідача, зокрема його паспортні дані, номер картки платника податків. Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що кредитний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст.11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору.

За змістом ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України, статтею 36 ГПК України та статтею 79 КАС України. Отже, подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Суд також звертає увагу і на те, що жодних доказів звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій або неправомірного використання його особистих даних при укладенні кредитного договору суду не надано. Вимог щодо визнання кредитного договору чи окремих його умов недійсним відповідач не заявив, виписки з власного банківського рахунку, відкритого в АТ "Ощадбанк" на спростування отримання кредитних коштів від позивача не надав, клопотань щодо її витребування не заявив.

Таким чином, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не спростовано обставини щодо факту укладення ним зі сторони позичальника кредитного договору, факту належності відповідачу платіжної картки, на яку було перераховано кредитні кошти, та факту отримання ним в межах договору кредитних коштів в розмірі 6000 грн від ТОВ «ВЕЛЛФІН» через платіжний сервіс «Platon».

Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 6000,00 грн. Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, а тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню.

Що стосується заборгованість за нарахованими процентам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

При цьому як вбачається з кредитного договору, у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів встановлених пунктом 1.5.1 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами), в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (проценти за понад строкове користування позикою).

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.

Отже, враховуючи положення договору про споживчий кредит № 1829344 від 25 січня 2022 року та додаткової угоди № 1 до договору про споживчий кредит від 25 січня 2022 року № 1829344 від 16 лютого 2022 року, останній укладений строком на 39 днів, тобто до 04 березня 2022 року, тому ТОВ «Веллфін» має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 04 березня 2022 року включно.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики № 1829344 від 25 січня 2022 року позивачем здійснювався розрахунок заборгованості за несплаченими відсотками у період з 25 січня 2022 року по 08 червня 2022 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, проценти, передбачені умовами кредитного договору до 04 березня 2022 становлять 1620 грн.

Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, а тому заборгованість по нарахованих процентах за користування позикою, що розрахована позивачем з 05 березня 2022 року по 08 червня 2022 року виходить за межі строку користування позикою.

Відповідно до ст. 12 ч. 3, 4, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Інших доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, отримання коштів, відповідачем суду не надано.

За вказаних обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підтверджені відповідними доказами, які досліджені судом в судовому засіданні.

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 7620 грн. (6000,00 грн. - сума кредиту за договором + 1620 грн. - проценти за користування кредитом за період 25 січня 2022 року по 04 березня 2022 року), внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2684 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 359 від 29 листопада 2023 року.

Оскільки вимоги позивача задоволено частково, а саме на 42,33% (7620х100:18000), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 42,33 % від сплаченої суми витрат, що становить 1136 грн. 14 коп. судового збору.

Крім того, представником відповідача у відзиві на позов заявлено вимогу про стягнення з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною відповідача надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/24 від 15 квітня 2024 року, додаток № 1 до Договору про надання професійної правничої допмогои б/н 24 від 15 квітня 2024 року від 15 квітня 2024 року та акт виконаних робіт (наданих послуг) від 23 квітня 2024 року.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягають відшкодуванню понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2883 грн. 50 коп., що становить 57,67% від незадоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором про споживчий кредит №1829344 від 25 січня 2022 року в сумі 6000 грн. та 1620 грн. відсотків за користування кредитом, а всього 7620 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» судові витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 1136 грн. 14 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 2883 грн. 50 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (, адреса: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, р/р IBAN НОМЕР_1 в АТ «СЕНС-БАНК», МФО 300346).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий: В. О. Прилуцький