ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/5549/23 Номер провадження 22-ц/814/1633/24Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О.С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кошової Ярини Миколаївни

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 грудня 2023 року у складі судді Алтухової О. С.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Лубенської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року адвокат Кошова Я. М. від імені ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до Лубенської державної нотаріальної контори, у якому просила зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений Першою Лубенською державною нотаріальною конторою, номер обтяження №1435210 - у вигляді арешту нерухомого майна, об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно; дата, час державної реєстрації 03.11.2004 14:31:27, підстава обтяження: Ухвала Лубенського міськрайонного суду, б/н, 29.10.2004., заявник: Лубенський міськрайонний суд.

Позов мотивовано тим, що ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.10.2004 з метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , в якій проживав ОСОБА_1 . Вказаний арешт було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Першою Лубенською державною нотаріальною конторою 03.11.2004 за № 1435210.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.03.2005 скасовано ухвалу від 29.10.2004 та знято арешт з квартири.

16.10.2023 позивач звернувся до Лубенської державної нотаріальної контори з метою посвідчення договору дарування, проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з накладенням арешту на все його майно.

З Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна він дізнався, що при реєстрації обтяження на підставі ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.10.2004 року арешт накладено на все його майно.

В подальшому він звернувся до Лубенської державної нотаріальної контори із зайвою про зняття арешту з майна, однак 16.10.2023 постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії у знятті арешту з нерухомого майна (об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно) відмовлено у зв`язку з відсутністю повноважень у реєстратора за власною ініціативою знімати арешт.

Наявність зазначеного обтяження порушує право позивача на розпорядження належним йому на праві власності майном, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем для відновлення порушеного права обрано неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Кошова Я. М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при ухваленні рішення суд, пославшись на постанову Пленуму ВССУ від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», не взяв до уваги те, що вона застосовується випадків, коли нотаріус вчиняє дії в інтересах стягувача чи іншої особи, яка ініціювала накладення того чи іншого обтяження, наприклад іпотеки. В той час як в даній справі обтяження накладено самостійно нотаріусом, а відтак будь-яка інша особа не є такою, чиї права були захищені вказаною дією. Тому нотаріальну контору і визначено в якості відповідача.

Наголошує, що наявність зазначеного обтяження на майно позивача порушує його право на розпорядження належним йому на праві власності майном.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.10.2004 за клопотанням скаржника ОСОБА_2 , з метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , в якій проживав ОСОБА_1 (а. с. 6).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.11.2023 № 354337406 на підставі вказаної ухвали 03.11.2004 Першою Лубенською державною нотаріальною конторою зареєстровано арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1435210, при цьому об`єктом обтяження вказано невизначене майно, все майно (а. с. 7).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.03.2005 по справі № 2-26/2005 ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.10.2004 скасовано, знято арешт з квартири АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Постановою Лубенської державної нотаріальної контори від 16.10.2023 відмовлено ОСОБА_1 у знятті арешту з нерухомого майна (а. с. 9).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки в даній справі нотаріальна кантора не є ані боржником, ані заінтересованою особою, в інтересах якої накладено арешт, тобто не може бути відповідачем у вказаній справі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту (частини перша, друга статті 5 ЦПК України, частина друга статті 16 ЦК України). Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Реалізуючи своє право на судовий захист, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позовом є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18 виснувала, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача, а також обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійними підставами для відмови у позові.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просив про захист свого права власності шляхом зняття арешту з належного йому майна, зазначивши відповідачем Лубенську державну нотаріальну контору.

Відповідно до частини першої статті 316, частини першої статті 317, частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право на захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Разом з тим відповідачами у такій справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодного з учасників нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин.

У нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача, тому він не може бути відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією.

Законом України «Про нотаріат», що встановлює порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні, визначено спосіб захисту прав та інтересів особи, якої стосуються нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, шляхом оскарження до суду такої нотаріальної дії або відмови у її вчиненні (стаття 50 Закону).

Отже, нотаріус може безпосередньо відповідати за позовом щодо оскарження нотаріальної дій або постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, поданому в порядку статті 50 Закону України «Про нотаріат», якщо звернення з такою вимогою може привести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19).

У справі, що переглядається апеляційним судом, позивач, не оскаржуючи відповідних дій державного нотаріуса або постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визначив предметом позову зняття арешту з майна ОСОБА_1 , як спосіб захисту права власності, за яким Лубенська державна нотаріальна контора не є належним відповідачем за відсутності між сторонами цивільних правовідносин та процесуальної заінтересованості нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

За таких обставин обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про зняття арешту з майна ОСОБА_1 у зв`язку з пред`явленням таких вимог до неналежного відповідача та обранням позивачем способу захисту прав, який не відповідає спірним правовідносинам.

Доводами апеляційної скарги представника позивача висновки суду першої інстанції не спростовуються.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кошової Ярини Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна