Суддя Черняк В. Г.
Справа № 646/8542/23
Провадження № 2/644/1281/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

07 червня 2024 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Черняка В. Г.,

за участю:

секретаря судових засідань Анохіної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

У поданому позові позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 21.10.2021 р. в гривні у розмірі еквівалентному 12 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день ухвалення судового рішення, три відсотки річних за період з 02.09.2022 року по день ухвалення рішення по справі у розмірі, еквівалентному 12 000 доларів США та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.10.2021 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики. Відповідно до умов договору він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 314 493,60 грн., що еквівалентно 12 000 доларів США за курсом НБУ на день укладення даного договору, а відповідач зобов`язався повернути позивачу суму позики в строк та на умовах, встановлених сторонами за даним договором.Отже, сторони зафіксували у договорі грошовий еквівалент суми позики в іноземній валюті, яким є долар США та зафіксовано його вираз у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до п.3.1. договору відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний повернути суму позики у строк до 17 години 01.09.2022 року. Ані станом на 01.09.2022 року, а ні станом на день подання позову 23.11.2023 р. позика не повернута. Відповідач ОСОБА_2 , не повернувши суму позикик до 17 години 01.09.2022 р. допустив прострочення виконання зобов`язання за договором позики грошей. В результаті такої поведінки відповідача ОСОБА_2 змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначиено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шафорстов В.О. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій позов підтримали, просили суд розглянути справу без їх участі та ухвалити заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток на зазначену в позовній заяві адресу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно довідки про причини повернення поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відомості щодо іншої адреси місця проживання, ОСОБА_2 суду не надав, відзив на позов не подавав.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступні факти та відповідні їх правовідносини.

З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

21.10.2021 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики.

Відповідно до п.1 Договору ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 314 493,60 грн., що еквівалентно 12 000 доларів США за курсом НБУ на день укладення даного договору. Позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві позивачу суму позики в строк та на умовах, встановлених сторонами за даним договором.

Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п.3.1 Договору позики- не пізніше 17 години 01.09.2022 року.

Відповідно до п.3.2. Договору проценти за користування позикою не нараховуються.

Згідно п.3.5 Договору позичальник має право повернути, а позикодавець повинен прийняти позику раніш вказаного строку.

Пунктом 4.3 Договору позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики в строк та умовах цього Договору.

Згідно п.4.4 Договору позикодавець зобов`язаний прийняти від позичальника виконання його зобов`зання частинами.

Відповідно до п.9 Договору одностороння відмова від зобов`язання чи одностороння зміна умов цього договору не допускається.

Незважаючи на досить тривалий час користування позикою відповідач не повернув отримані кошти. Відповідач, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів, уникає виконання зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: "Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)".

Відповідно до п.1 Договору ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 314 493,60 грн., що еквівалентно 12 000 доларів США за курсом НБУ на день укладення даного договору. Позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві позивачу суму позики в строк та на умовах, встановлених сторонами за даним договором. Тобто, сторони у Договорі визначили, що Позичальником було отримано у власність грошові кошти в національній валюті України - гривні.

Зазначені положення договору позики відповідають положенням статті 533 ЦК України.

Вказані вище обставини свідчать про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики грошей від 21.10.2021 року.

У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 314 493,60 грн.

Однак вимогу позивача, щодо повернення позики або її частини у відповідності доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому ПАТ КБ «Правекс-Банк» на день здійснення кожного платежу за даним Договором, суд вважає безпідставною, оскільки предметом договору позики є 314 493,60 грн., що еквівалентно 12000 доларів США на день укладення договору, і саме таку суму грошових коштів позивач отримав від відповідача, що визнається самим позивачем у позові. Тому посилання почивача на курс НБУ станом на 22.11.2023 року (на дату подання позову) 36,05 грн за 1,00 долар США та стягнення з відповідача заборгованості за Договором позики від 21.10.2021 року в гривні у розмірі еквівалентному 12 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день ухвалення судового рішення є таким, що суперечить умовам укладеного сторонами договору позики.

Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2022 року у справі № 301/2052/18.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 02.09.2022 року по день ухвалення рішення по справі у розмірі, еквівалентному 12 000 доларів США, суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем у позовній заяві надані розрахунки 3% річних, які він бажає стягнути у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Натомість, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідно до Закону України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року - вказаний вище Указ Президента України було затверджено. Указом Президента України № 58/2023 на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, та Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Таким чином на сьогоднішній день, як і на дату подання позовної заяви - Позичальник звільнений від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України починаючи з 24.02.2022 року. Як вбачається з позовної заяви - розрахунок 3% річних здійснювався з 02.09.2022 року, тобто виключно в межах строку звільнення від відповідальності. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 3% річних, за період з 02.09.2022 року по день ухвалення рішення по справі у розмірі, еквівалентному 12 000 доларів США задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто 314 493 грн, що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в розмірі 314 493 (триста чотирнадцять тисяч чотириста дев`яносто три) грн. 60 коп. в рахунок стягнення боргу за договором позики від 21.10.2021 року.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2515 грн. 64 коп., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 545, 610, 615, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 19, 76, 81, 82, 141, 264, 265, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 314 493 (триста чотирнадцять тисяч чотириста дев`яносто три) грн. 60 коп. в рахунок заборгованості за договором позики від 21.10.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 2515 грн. 64 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, з дня проголошення рішення до Харківського апеляційного суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення,

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Головуючий - суддя: В.Г. Черняк