Справа № 2/714/39/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"08" травня 2024 р. м.Герца
Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді - Костишин Н.Я.,
з участю секретаря судового засідання - Ротар М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Герца цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
До суду надійшла вищевказана позовна заява.
Щодо визначення вартості матеріальної шкоди спричиненої ДТП. Відповідно до висновку від 10.11.2022 р. №СЕ-19/126-22/7664-АВ вартість відновлюваного ремонту автомобіля «ВАЗ-2107» становить 61 189,70 грн. і є більшою ніж ринкова вартість автомобіля, що станом на 30.08.2020 р. могла становити 25 100,41 грн. Вартість автомобіля станом на день подачі позову становить 60 845,50 грн. Отже неправомірними діями ОСОБА_4 ОСОБА_1 було нанесено матеріальну шкоду в результаті пошкодження автомобіля в розмірі 60 845,50 грн.
Щодо моральної шкоди. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 і пасажир автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження. ОСОБА_2 з 30.08.2020 р. по 01.09.2020 р. знаходилась в ЛМД м.Чернівці на амбулаторному лікуванні з діагнозом: закритий перелом міжвиросткового підвищення лівої великогомілкової кістки, пошкодження передньої хрещаної зв`язки, післятравматична згінально-розгінальна контракрура лівого колінного суглобу. ОСОБА_1 з 30.08.2020 р. по 14.09.2020 р. знаходився на амбулаторному лікуванні з вкушеною раною якика, супутні захворювання: забій м`яких тканин обличчя, грудної клітини, перелом 8 ребра зліва. Моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивачі зазнали у зв`язку з вчиненням ДТП та тривалим лікуванням, такі оцінюють у 10 000 грн. кожен.
У зв`язку з чим позивачі просять стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 60 845,50 грн., моральну шкоду на користь ОСОБА_1 у розмірі 10 000 грн., моральну шкоду на користь ОСОБА_2 у розмірі 10 000 грн. та судові витрати.
Представник позивачів ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а також не подав відзиву на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивачів, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст.16 ЦК України.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).
Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
30.08.2020 р. приблизно в 15 год. 30 хв. у с.Горбова Герцаївського району Чернівецької області мало місце зіткнення автомобіля марки «Фольцваген Гольф», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки «ВАЗ-2107», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Внаслідок ДТП ОСОБА_1 і пасажир автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження.
Згідно висновку експерта Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судової експертизи від 10.09.2021 р. №66/21-29: у діях водія автомобіля марки «ВАЗ-2107», р.н. НОМЕР_2 . ОСОБА_1 у даній дорожній обстановці при механізмі скоєння ДТП згідно його ж показань вбачаються невідповідності вимогам п.12.4 ПДР України, однак невідповідностей вимогам ПДР України, які б, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку із настанням даної ДТП не вбачається. У даній дорожній обстановці при механізмі скоєння ДТП, згідно показань водія ОСОБА_1 у діях водія автомобіля марки «Фольцваген Гольф», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 і п.16.11 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно висновку експерта Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судової експертизи від 08.12.2022 р. №СЕ-19/126/-22/7664-АВ: в даній дорожньо-транспортній обстановці у діях водія автомобіля марки «ВАЗ-2107», р.н. НОМЕР_2 . ОСОБА_1 не вбачається невідповідності вимог ПДР України, які з технічної точки зору, могли б перебувати в причинному зв`язку із настанням даної ДТП. В даній дорожньо-транспортній обстановці водію автомобіля марки «Фольцваген Гольф», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 необхідно було керуватись вимогами пункту 16.11 ПДР. В даній дорожньо-транспортній обстановці в діях водія автомобіля марки «Фольцваген Гольф», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п.16.11 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Засади цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну зіткненням транспортних засобів (взаємодії джерел підвищеної небезпеки).
Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 р. №1961-IV (далі -Закон №1961-IV), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспотних засобів на території України.
У страховика (у визначених Законом №1961-IV випадках - у Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 Закону № 961-IV).
Обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) у Страховика не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).
Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.
Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).
Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 р. у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).
В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 р. у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).
Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.
З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.
Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), суд, з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді дійшов висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.
18.08.2023 р. позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 .
Доказів того, що позивачі раніше зверталися до страховика (МТСБУ) з відповідною заявою, матеріали справи не містять.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.124 ЦПК України, строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідний місяць і число останнього року строку. Строк обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця.
На підставі викладеного, що оскільки ДТП відбулась 30.08.2020 року, останнім днем звернення потерпілої особи до страховика було 30.08.2023 р.
Суд звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках -МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Разом з тим позивачі з позовом до страховика (страхової компанії) не звернулися.
Суд бере до уваги те, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 (відшкодування шкоди) ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно зі статтею 26-1 Закону №1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Суд звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.
Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону №1961-IV.
У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що оскільки суду не надано доказів того, що позивачі, маючи зобов`язання та право на звернення за регламентними виплатами до МТСБУ або страхової компанії, з такою заявою протягом трьох років не звернулись, а тому втратили право на відшкодування шкоди від страховика в межах страхових виплат, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено, сума сплаченого судового збору розподілу не підлягає.
Керуючись ст.ст.81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
У позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивачі мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя