ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/948/23Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 22-ц/817/514/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами цивільну справу №595/948/23 за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2024 року, ухваленого суддею Содоморою Р.О., повний текст якого виготовлено 08 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів за його неналежне виконання, стягнення неустойки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, інфляційних та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання, - ВСТАНОВИВ:

у червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просить: розірвати договір купівлі-продажу від 14 липня 2020 року, укладений між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на його користь 275000 гривень за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу від 14 липня 2020 року; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на його користь 495000 гривень неустойки за затримку виконання вимоги про надання товару аналогічної марки та за кожен день затримки усунення недоліків понад установлений строк (згідно претензії 30 днів).

В обґрунтування вимог посилається на те, що 14 липня 2020 року він уклав з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу. Згідно з пунктами 1.1. і 1.2. даного договору Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю продукцію, і виконати роботи по її влаштуванню, а Покупець зобов`язується прийняти продукцію та виконані роботи і оплатити, згідного даного договору. Найменування продукції та послуг: Бетонні вироби та їх встановлення. Згідно з п. 2.1. договору - груповий асортимент продукції, що постачається, становить: 1. Бруківка у вигляді подвійної Т в кількості 750 м. кв. за ціною 220 грн. за метр квадратний; 2. Бордюр дорожній у кількості 110 м. за ціною 150 грн. за метр; 3. Транспортні послуги у кількості 11 за ціною 1000 грн.; 4. Встановлення бруківки у кількості 750 м. кв. за ціною 110 грн. за метр квадратний.

Після підписання даного договору сторонами та внесення ним попередньої оплати за вказану продукцію, як вимагає п. 6.1. даного договору, відповідач поставив зазначений у п. 2.1. товар та приступив до встановлення бруківки і бордюру за адресою АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується накладними (рахунками) на поставку товару і надання послуг, які додаються до позову.

Вказував, що за наслідками виконаних відповідачем робіт та надання послуг він у повному обсязі оплатив їх вартість, як того вимагають пункти 5.1. та 6.2. Відповідно до п. 5.1. Договору купівлі-продажу від 14.07.2020 - загальна вартість виконаних робіт за даним договором складає 275000 гривень, а згідно з п. 6.2 - остаточний термін оплати по завершенню всіх об`ємів виконаних робіт в день закінчення всіх робіт. Через рік після виконання відповідачем робіт щодо встановлення бруківки і бордюрів він виявив значні недоліки даного товару, а саме: відбувся процес руйнації бетонних виробів (бруківка і бордюри почали розсипатись). Поставлений відповідачем товар був неналежної якості, що підтверджується протоколом ДП «Будівельна лабораторія» № 2 Т «Ш.В.М.» від 4 червня 2021 року, а тому є непридатним до експлуатації, про що він повідомив відповідача. Однак, жодних дій відповідач не вжив щодо усунення вказаних недоліків.

20 квітня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з претензією, в якій просив замінити товар (бруківку та бордюри) на товар належної якості у відповідності до вимог ДСТУ або повернути кошти за товар і надані послуги в сумі, зазначеній у п. 5.1. вище вказаного договору. Претензію отримано відповідачем 23.04.2022, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №780. Проте, відповідач належним чином не відреагував на вимоги претензії. Як наслідок він змушений звертатись до суду за захистом своїх прав, визначених чинним законодавством України.

23 червня 2023 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь, суму заборгованості в розмірі 98 937 грн, інфляційні в розмірі 49 098,27грн, 3% річних в розмірі 8 559,42 грн та документально підтверджені витрати, понесені на оплату судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 14 липня 2020 року між ним, як фізичною особою-підприємцем та ОСОБА_2 , укладено письмовий Договір купівлі-продажу, згідно з п.п.1.1,1.2 якого, Продавець зобов`язувався поставити та передати у власність Покупця бетонні вироби та виконати роботи по їх влаштуванню/встановленню, а Покупець зобов`язувався прийняти продукцію та виконані роботи і оплатити згідно даного договору. Згідно з п.2.1 Договору, кількість і асортимент продукції, що постачається складає ( в цінах в одиницях виміру за кв. м.): 1.бруківка подвійне Т у кількості 750 м., ціна 220 грн.; 2. бордюр дорожній у кількості 110м., ціна 150 грн.; 3. транспортні послуги у кількості 11, ціна 1000 грн.; 4. встановлення бруківки у кількості 750 м., ціна 110 грн.

Відповідно до п.6.1 Договору, попередня оплата у розмірі 10% від суми договору має бути оплачена Продавцю протягом 10 днів з моменту підписання договору. Остаточний термін оплати по завершенню всіх об`ємів виконаних робіт в день закінчення всіх робіт (п.6.2 Договору). На виконання умов Договору за період з 27.07.2020 по 01.08.2020 він провів поставку відповідачу бетонних виробів в кількості та на суму, згідно окремих рахунків, що містять його печатку підприємця, зокрема: рахунку від 27.07.2020 плитки тротуарної в кількості 110 м2 ціною 220 грн. на суму 24200 грн., бордюр дорожний 110,25 м/п по 150 за м2 на суму 16537 грн., транспортні послуги в кількості 2 по 1000грн. на суму 2000 грн., разом на суму 42737 грн.; рахунку від 29.07.2020 плитки тротуарної в кількості 80 м2 по 220 грн. на суму 17600 грн., поребрик сірий в кількості 5 шт. по 80 грн. на суму 400 грн., транспортні послуги в кількості 1 по 1000 грн .разом на суму 19000грн.; рахунку від 31.07.2020 плитки тротуарної в кількості 80 м2 по 220 грн. на суму 17600 грн, транспортні послуги в кількості 1 на суму 1000 грн, разом на суму 18600 грн.; рахунку від 01.08.2020 плитки тротуарної в кількості 80 м2 по 220 грн. на суму 17600 грн, транспортні послуги в кількості 1 на суму 1000грн, разом на суму 18600 грн. Всього за цими рахунками поставлено бетонних виробів з транспортними послугами на загальну суму 98937,00 грн.

Проте, відповідач, приймаючи вищенаведену продукцію, не проводив і не провів її оплату в порядку передбаченому п.6 Договору, тому виконання робіт з встановлення бруківки ним не проводилось.

З огляду на те, що ним, в період з 27.07.2020 по 01.08.2020 проведено поставку бетонних виробів, та відповідачем прийнято поставку, в кількості та на суму згідно наведених рахунків на оплату, просить стягнути в його користь суму боргу в розмірі 98 937,00 грн, збільшену на суму інфляційних та 3% річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання. За період з наступного дня після завершення поставки - 02.08.2020 по 20.06.2023, протягом якого має місце невиконання відповідачем грошового зобов`язання, методологічно розраховані інфляційні втрати та 3% річних з допомогою інформаційно-аналітичного центру «Ліга», які складаються наступних сум: сума інфляційних втрат на суму заборгованості 98937 грн. за період з 02.08.2020 по 20.06.2023 складає 49 098,27 грн., що виведена із застосуванням індексів інфляції та 3% річних 8559,42. Загальна сума заборгованості станом на 20.06.2023 року становить 156 595,69 гривень.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2024 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів за його неналежне виконання, стягнення неустойки відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, інфляційних та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання відмовлено.

В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бучацького районного суду від 27 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, інфляційних та 3% річних за порушення грошового зобов`язання та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, інфляційних та 3% річних за порушення грошового зобов`язання задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості 98937 грн, 3% річних в розмірі 8559,42 грн та інфляційних втрат в розмірі 49098,27 грн .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що дане рішення є незаконним та необґрунтованим, внаслідок неповного встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосування норм матеріального права

Зокрема зазначає, що 14 липня 2020 року між ним, як фізичною особою-підприємцем та ОСОБА_2 , укладено письмовий Договір купівлі-продажу. На виконання умов Договору за період з 27.07.2020 по 01.08.2020 він провів поставку відповідачу бетонних виробів з транспортними послугами на загальну суму 98 937,00 грн. Проте, відповідач приймаючи продукцію згідно договору купівлі-продажу, не провів її оплату в порядку, передбаченому п.6 Договору, тому виконання робіт з встановлення бруківки ним не проводилось, що підтверджується відсутністю рахунків про виконання робіт з встановлення бруківки. За встановлення бруківки договором купівлі-продажу від 14.07.2020 року була передбачена окрема оплата.

Вказує на те, що досліджена судом в судовому засіданні переписка між ним та ОСОБА_2 , яка міститься на телефоні ОСОБА_2 є неповною, оскільки ця переписка стосується не проведення оплати за поставлену продукцію, а щодо виготовлення та поставки бруківки.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 27.02.2024 по справі № 595/948/23 залишити без змін.

Вказує на те, що справді 14 липня 2020 року він уклав з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу бруківки та бордюру. Згідно з пунктами 1.1. і 1.2. даного договору Продавець (Позивач) зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю продукцію та виконати роботи по її влаштуванню, а Покупець зобов`язується прийняти продукцію та виконані роботи оплатити, згідного з даним договором.

Після підписання даного договору сторонами та внесення ОСОБА_2 попередньої оплати за вказану продукцію, як вимагає п. 6.1. даного договору, ОСОБА_1 поставив зазначений у п. 2.1. товар та приступив до встановлення бруківки і бордюру за адресою АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується накладними (рахунками) на поставку товару і надання послуг. За наслідками виконаних ОСОБА_1 робіт та надання послуг він у повному обсязі оплатив їх вартість, як того вимагають пункти 5.1. та 6.2, а саме оплата в сумі 98937,00 гривень здійснена готівкою особисто відповідачу. Даний факт відповідач підтверджує у переписці з належного йому діючого телефонного номера на український номер позивача через месенджер - Viber, яку долучає до матеріалів справи. З даної переписки вбачається, що відповідач визнає факт отримання 31 липня 2023 року коштів в сумі 98937,00 гривень.

Вважає, що дана переписка є належним і достовірним доказом того, що він повністю виконав вимоги договору купівлі-продажу від 14 липня 2020 року та оплатив вартість поставленого ОСОБА_1 товару та те, що заявник поставив товар неналежної якості. Підтвердженням цього є також протокол ДП "Будівельна лабораторія" № 2 Т "Ш.В.М." від 4 червня 2021 року, в якому зазначено, що міцність бетонних виробів не відповідає проектному класу.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється згідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що заявником фактично оскаржується рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 14 липня 2020 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу. Із вказаного договору вбачається, що згідно з п.1.1 Продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію та виконати роботи по її влаштуванню, а покупець зобов`язується прийняти продукцію та виконані роботи і оплатити згідно даного договору. Пункт 1.2 Договору обумовлює найменування продукції та послуг: бетонні вироби та їх встановлення.

Пунктом 2 Договору визначено кількість та асортимент. Згідно п.2.1 груповий асортимент продукції, що постачається: бруківка подвійне Т у кількості 750 м., ціна 220 грн.; бордюр дорожній у кількості 110 м., ціна 150 грн.; транспортні послуги у кількості 11, ціна 1000 грн.; встановлення бруківки у кількості 750 м., ціна 110 грн. Відповідно до п.3.1 гарантійний термін експлуатації з моменту отримання продукції покупцем складає 3 (три) роки.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що загальна вартість виконаних робіт за даним договором складає 275000 гривень.

Згідно з п.п.6.1, 6.2, 6.3 Договору, попередня оплата у розмірі 10 % від суми договору має бути оплачена продавцю протягом 10 днів з моменту підписання договору. Остаточний термін оплати по завершенню всіх об`ємів виконаних робіт в день закінчення всіх робіт. Розрахунки можуть проводитись в готівкових чи безготівкових формах.

Відповідно до п.п.9.1, 9.2, 9.3 Договору, за порушення умов даного договору винна сторона відшкодує спричинені збитки, згідно чинного законодавства України. Покупець за даним договором несе відповідальність за несвоєчасні розрахунки за поставлену продукцію, пеня в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожний день прострочення оплати. Продавець за даним договором несе відповідальність за якість поставленої продукції.

Згідно протоколу №2Т.Ш.В.М. від 04.06.2021, наданого ДП «Будівельна лабораторія» вбачається, що проведено випробування виробів бетонних тротуарних неармованих 1 Ф 1.8, за замовленням ОСОБА_2 , яким встановлено, що міцність бетону виробів не відповідає проектному класу.

ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 направлено претензію, у якій ОСОБА_2 просить ОСОБА_1 замінити бруківку та бордюри відповідно до ДСТУ належної якості або повернути кошти за товар неналежної якості, яку останній отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Факт поставки в період з 27 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року ОСОБА_2 бордюру дорожнього та бруківки, підтверджується рахунками № 3720 від 27.07.2020, № 3742 від 29.07.2020, від 31.07.2020, від 01.08.2020, від 04.08.2020, від 05.08.2020, від 06.08.2020, від 07.08.2020. Крім того, факт поставки бруківки та бордюрів сторонами не оспорюється.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, інфляційних та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу між сторонами був укладений 14.07.2020, того ж року ОСОБА_2 була поставлена бруківка та бордюри, які ним були оплачені відповідно до пунктів 5.1. та 6.2 вказаного договру, а саме оплата в сумі 98937,00 гривень здійснена готівкою особисто відповідачу, що підтверджується перепискою між сторонами в месенджері Viber. Крім цього, відповідач за первісним позовом не висував претензій щодо не сплати коштів за договором купівлі-продажу, тому вимоги про стягнення заборгованості в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 659 ЦК України).

Змістом договору купівлі-продажу є взаємні права та обов`язки сторін. Тому договір є взаємозобов`язуючим. Основному обов`язку продавця передати річ кореспондує право покупця вимагати передачі речі. А основному обов`язку покупця оплатити обумовлену ціну кореспондує право продавця вимагати оплати товару. Враховуючи наведене, договір вважається консенсуальним, оскільки сама ж передача товару у власність покупцеві охоплюється стадією виконання договору.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Матеріалами справи підтверджено та не оспорюється сторонами, що 14 липня 2020 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу бетонних виробів, зокрема: бруківка подвійне Т у кількості 750 м., ціна 220 грн.; бордюр дорожній у кількості 110 м., ціна 150 грн.; транспортні послуги у кількості 11, ціна 1000 грн. Всього на суму 98937 грн. Факт поставки в період з 27 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року ОСОБА_2 бордюру дорожнього та бруківки, підтверджується рахунками № 3720 від 27.07.2020, № 3742 від 29.07.2020, від 31.07.2020, від 01.08.2020, від 04.08.2020, від 05.08.2020, від 06.08.2020, від 07.08.2020.

ОСОБА_1 мотивує зустрічний позов тим, що ОСОБА_2 не провів оплату, згідно вказаного договору, а тому просить стягнути із нього суму заборгованості в розмірі 98937 грн, а також 3% річних в розмірі 8559,42 грн та інфляційних втрат в розмірі 49098,27 грн. за несвоєчасну оплату.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 , було надано скріншоти з мобільного додатку-месенджера «Viber», в яких відображено переписку між сторонами щодо отримання коштів за спірним договором. З цих роздруківок у письмовому вигляді вбачається, що заявником було підтверджено отримання коштів в сумі 98 937,00 грн. Вказана переписка містить відомості щодо контактів сторін (а.с.73-77).

У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст.7 ЦК.

Так, Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 (справа №1540/3778/18), від 25.03.2020 (справа №570/1369/17), від 17.04.2020 (справа №905/2319/17), від 13.07.2020 (справа №753/10840/19), від 18.02.2021 (справа №442/3516/20) дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, надані сторонами скріншоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з «Viber», включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належними та допустимими електронними доказами у судових справах, які досліджені судами в їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21, зазначила процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, у подібних правовідносинах.

Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

Таким чином, з урахуванням наведеного, надана ОСОБА_2 переписка є належним доказом взаємовідносин сторін у справі та наявність підтвердження відповідачем оплати поставки бетонних виробів на загальну суму 98 937,00 грн, згідно договору купівлі-продажу від 14.07.2020, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Твердження заявника в апеляційній скарзі на неправомірне визнання судом належними доказами переписку сторін через месенджер «Viber», наданого відповідачем ОСОБА_2 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі докази суд проаналізував у сукупності з іншими доказами у справі та правильно врахував, що позивачем визнано факт належності переписки сторонам, відповідність змісту та обставин викладеної інформації фактичним подіям, не заперечив правдивість вказаних записів.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, яким суд дав належну та правову оцінку, підставно відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 слід залишити без задоволення. Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, інфляційних втрат та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_1 в межах понесених ним сум.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, інфляційних та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах понесених ним сум.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Н. М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів