Справа № 524/4035/22
провадження 2/527/8/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Левицької Т.В.,

з участю секретаря судового засідання - Папенко Л.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Кононенка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 524/4035/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокоп Денис Олександрович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2022 року до Глобинського районного суду Полтавської області за підсудністю з Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшла вищевказана позовна заява, яка 23 серпня 2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана судді Мицик С.А.

Згідно розпорядження в.о. керівника апарату Глобинського районного суду Полтавської області від 27.02.2024 за №49 призначено повторний автоматизований розподіл невирішеної судової справи №524/4035/22, провадження 2/527/8/24, у зв`язку з припиненням ОСОБА_5 повноважень судді Глобинського районного суду Полтавської області.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2024 справа передана судді Левицькій Т.В. для розгляду.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 17.01.2022 року вона та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу з ОСОБА_3 . Відповідно до якого вона з ОСОБА_2 продали ОСОБА_3 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , продаж нібито вчинено за 54900,00 грн. Але насправді, на початку 2022 року вона попросила ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нібито продати будинок її рідному брату ОСОБА_3 , який є племінником ОСОБА_2 , оскільки він і так там проживав. Своє прохання обґрунтовувала тим, що нею було оформлено кредит в ПАТ «Приватбанк», який вона не змогла вчасно виплатити, було відкрите виконавче провадження, їй телефонували та погрожували накласти арешт на даний будинок. При цьому вона пропонувала, щоб фактичної купівлі-продажу не відбувалося, будинок лишився у власності їх трьох за усною домовленістю. Вказувала, що гроші ОСОБА_3 нехай перерахує їй на карту, а вона відразу їх йому віддасть, що і сталося. Оскільки ніхто не хотів, щоб на спільну власність наклали арешт, то всі погодилися і 17.01.2022 року відбулося укладення договору купівлі-продажу. ОСОБА_2 грошових коштів за продаж своєї частини не отримував.

Посилаючись на те, що вказаний правочин є фіктивним, позивач просила суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу частини житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 від 17.01.2022, скасувати рішення приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Прокопа Дениса Олександровичавід 17.01.2022 щодо державної реєстрації права власності на житловий будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу частини Житлового будинку з господарськими будівлями від 17.01.2022.

27 квітня 2023 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що йому належала 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Він продав свою частину майна своєму племіннику ОСОБА_3 . ОСОБА_4 надає неправдиву інформацію стосовно укладення договору купівлі-продажу. На час його укладення, у неї не було ніяких заперечень, за його частину будинку ОСОБА_3 з ним повністю розрахувався, ніяких фіктивних правочинів він не вчиняв та інших цілей не мав. Під час укладення договору, ніяких розмов стосовно арешту майна не йшлося. Під час підписання договору у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є рідними братом та сестрою, була повна злагода і узгоджені усі дії щодо оформлення будинку.

10 травня 2023 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач до моменту продажу своєї частки ОСОБА_3 мала у власності 1/4 частку спірного будинку, яку вона отримала у спадщину після померлої матері ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_2 , який є рідним дядьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мав у власності 1/2 частку спірного будинку. ОСОБА_3 після отримання спадщини у виді 1/4 частини будинку, почав за власні кошти покращувати даний будинок, робити як зовнішні так і внутрішні ремонтні роботи. Після цього він запропонував ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продати належні їм частки в будинку, на що останні погодилися. Договір було укладено у приватного нотаріуса, позивач написала власноручно нотаріусу заяву, про те, що вона бажає його укласти та укладає його добровільно. Твердження позивача про те, що нею укладався договір з метою уникнення накладення арешту на майно не відповідає дійсності, оскільки про те, що у позивача є відкриті виконавчі провадження та непогашені борги по кредитам, ОСОБА_3 нічого не відомо. Окрім цього, грошові кошти, які було сплачено ОСОБА_3 за частку домоволодіння ОСОБА_4 , нею не поверталися. Постанова про відкриття виконавчого провадження датована 22.03.2018 роком, жодної інформації про хід виконавчих дій, про існування на момент укладення оспорюваного договору виконавчого провадження немає. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину, якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може бути визнаний фіктивним. Факт того, що оспорюваний правочин мав на меті реальні наслідки свідчить те, що з моменту укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не проживають в даному будинку, а ОСОБА_3 проводилися ремонтні роботи. Таким чином, даний договір купівлі-продажу мав на меті реальні наслідки, а саме перехід права власності на належні частки в будинку від ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладене, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову позивачу та стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати. Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на підстави, зазначені у відзиві.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на підстави, зазначені у відзиві.

Третя особа в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, суд встановив наступне.

Відповідно до Договору купівлі продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокопом Денисом Олександровичем 17 січня 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за № 52, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (продавці) передали, а ОСОБА_3 (покупець) прийняв у власність 3/4 частки житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-14).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 369/11268/16-ц, провадження № 14-260цс19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин

суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Позивач підставою для визнання договору купівлі продажу фіктивним зазначає, що його було укладено з метою уникнення накладення арешту на майно, на підтвердження цього надала копію Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23.03.2018 року (а.с.15).

Надаючи оцінку вказаному доказу, суд зазначає, що він підтверджує лише факт наявності виконавчого провадження станом на 23.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_4 боргу у сумі 20574,20 грн.

Проте, він жодним чином не свідчить про існування боргового зобов`язання на момент укладення спірного договору, про наявність у сторін договору наміру уникнути накладення арешту на майно в цілому, враховуючи те, що ОСОБА_4 належала лише 1/4 частина домоволодіння.

Також, судом встановлено, що у спірному домоволодінні фактично проживає ОСОБА_3 , який проводить його ремонтні роботи, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у спірному будинку не проживають, що свідчить про те, що окрім переходу права власності на домоволодіння за договором, відбулася також його фактична передача.

Твердження позивача, про те, що ОСОБА_3 було повернуто їй грошові кошти, які вона отримала за оспорюваним договором, не підтверджено жодними доказами.

Крім того, у п. 8 Договору купівлі-продажу, який підписано сторонами зазначено, що сторони за цим договором підтверджують, що цей правочин відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного а також не є зловмисним.

Також, суд зауважує на тому, що однією з ознак фіктивного правочину є те, що обидві сторони, які вчинять фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

Проте, у даному спорі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 категорично заперечують його фіктивність, також встановлені судом обставини справи свідчать про те, що відбулося реальне виконання договору.

Приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено, що при укладенні 17 січня 2022 року Договору купівлі-продажу частини житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання його недійсним, тому позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 28.12.2022 року накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження, заборони суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам здійснювати реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо його відчуження.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Приймаючи до уваги те, що у задоволенні позову відмовлено, арешт майна підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 12, 13,76, 81, 82, 258, 259, 206, 263, 265, 268, 273 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити.

Арешт житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження, заборони суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам здійснювати реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо його відчуження, накладений ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 28.12.2022 року (справа № 524/4035/22, провадження № 2-з/527/30/22) скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_1 );

відповідачі: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , рнокпп: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_3 );

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Прокоп Денис Олександрович (39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Пролетарська, 30).

Суддя Т. В. Левицька