справа №361/9002/21
провадження № 22-ц/824/2689/2024
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час їх спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З дня народження доньки і до цього часу вона проживає разом з позивачем в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи з 2012 року донька перебуває виключно на її утриманні, позивач за свій рахунок купує їй одяг, взуття, продукти харчування, ліки, підручники, оплачує комунальні послуги, відпочинок, всі внески у школу. Відповідач ОСОБА_1 участі в утриманні дитини не бере, незважаючи на те, що відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2012 року у цивільній справі № 1007/8998/2012 був зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, виданого Броварським відділом ДВС у Броварському районі, згідно виконавчого листа № 2/1007/2742/2012 від 01.10.2012 року, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , заборгованість станом на 16 липня 2021 року становила 270 502, 20 грн., з яких 180 334,79 грн. - це заборгованість по сплаті аліментів, а 90 167,41 грн. - це штраф у розмірі 50% від суми заборгованості за злісне ухилення від сплати аліментів. З моменту відкриття виконавчого провадження у 2012 році і до липня 2021 року, ОСОБА_1 лише єдиний раз сплатив аліменти у серпні 2016 року в сумі 600,00 грн. Оскільки відповідач не сплачував належним чином аліменти і не пояснював причин несплати аліментів, позивач вважає, що ця заборгованість виникла з його вини. Враховуючи викладене, прострочення по сплаті аліментів за період з 01.08.2012 року по 12.10.2021 року (день подання позову) складає 2 216 019,19 грн. Оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір пені не може бути більшим 100 % заборгованості, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 180 334,79 грн. за період з 01.08.2012 року по 12.10.2021 року.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2022 року позов задоволено, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто неустойку (пеню) у сумі 180334 грн. 79 коп. за несплату аліментів у період з 01.08.2012 року по 12.10.2021 року; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 904 грн. 00 коп.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та направити цивільну справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтував тим, що справу було розглянуті за відсутності позивача та представника позивача. Також зазначає, що суд першої інстанції помилково вказав у своєму рішенні про обізнаність відповідача про те, що в Броварському міськрайонному суді Київської області на розгляді перебуває справа щодо нього. Стверджує, судом першої інстанції не були досліджені докази, долучені до заяви про перегляд рішення, ат також не враховано, що відповідач бере активну участь у житті доньки та сплачував аліменти без відома виконавчої служби.

03 липня 2023 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій він просив залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а судове рішення - без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час їх спільного проживання у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2012 року у цивільній справі №1007/8998/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості, виданого Броварським відділом ДВС у Броварському районі, згідно з виданим Броварським міськрайонним судом Київської області виконавчим листом № 2/1007/2742/2012 від 01.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , заборгованість станом на 16 липня 2021 року становила 270 502,20 грн., з яких 180 334,79 грн. - це заборгованість по сплаті аліментів, а 90 167,41 грн. - це штраф у розмірі 50% від суми заборгованості за злісне ухилення від сплати аліментів.

З вказаного розрахунку вбачається, що з 2012 року і до липня 2021 року, ОСОБА_1 сплатив аліменти у серпні 2016 року в сумі 600,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи із відповідача на користь позивача неустойку (пеню) у сумі 180334, 79 грн. за несплату аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що така несплата мала місце з вини відповідача.

Основним доводом апеляційної скарги відповідача є те, що він не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, а суд першої інстанції помилково зазначив у своєму рішенні про обізнаність відповідача про те, що в Броварському міськрайонному суді Київської області на розгляді перебуває справа щодо нього.

Основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

У зв`язку з цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частини друга, четверта та п`ята статті 128 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Якщо місце перебування відповідача в справах за позовами про стягнення аліментів або про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, невідоме, суд ухвалою оголошує його розшук. Розшук проводиться органами Національної поліції України, а витрати на його проведення стягуються з відповідача в дохід держави за рішенням суду (частина перша статті 132 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

У разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи (частина шоста статті 187 ЦПК України).

Нормами частини десятої вказаної статті передбачено, що якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2021 року відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що у позовній заяві ОСОБА_2 вказала місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції здійснено запит до щодо встановлення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, у відповідь на який отримано інформацію, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 14.03.2001 року по теперішній час.

Надіслання процесуальних документів, в тому числі повісток, ОСОБА_1 судом здійснювалось за вказаною адресою.

Як вбачається з матеріалів справи, повістки, надіслані на адресу ОСОБА_1 на 14.12.2021 року, 27.09.2022 року, 01.11.2022 року та 13.12.2022 року повертались на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Повістка, надіслана ОСОБА_1 на 13.07.2022 року, повернулась на адресу суду з відміткою « адресат відсутній за вказаною адресою».

У матеріалах справи наявне також поштове повідомлення про вручення відповідачу повістки на 01.03.2022 року з відміткою про її отримання 14.04.2022 року.

13 грудня 2022 року суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача та ухвалив заочне рішення про задоволення позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2023 року в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2022року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів відмовлено.

Підставою для відмови у перегляді рішення суд зазначив те, що відповідачу достовірно було відомо про те, що у Броварському міськрайонному суді на розгляді перебуває вказана справа, оскільки в матеріалах справи є відомості про те, що він зареєстрований за адерсою: АДРЕСА_2 Будь-яких достатніх та достовірних доказів про інше місця проживання відповідачем до суду не надано. Судові повістки неодноразово надсилались за вказаною адресою. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 отримав судову повістку 14.04.2022 року. Водночас суд не взяв до уваги посилання відповідача про те, що з 18.03.2022року він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , зазначивши, що в матеріалах справи є поштове повідомлення про вручення йому повістки 14.04.2022 року.

Водночас відповідачем надано суду копію довідки від 14.02.2023 року № 312, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , з 18 березня 2022 року.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з вказаною позицією суду першої інстанції та зазначає, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи з урахуванням вищевказаної довідки, не отримував копії позовної заяви та копії ухвали про відкриття провадження, що позбавило останнього можливості надати заперечення та подати відповідні докази, на їх підтвердження.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тому суд вважає за необхідне поновити права відповідача шляхом можливості прийняття доказів, наданих до апеляційної скарги.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Броварським відділом ДВС у Броварському районі, заборгованість відповідача станом на 16 липня 2021 року становила 270502,20 грн., з яких 180334,79 грн. - це заборгованість по сплаті аліментів, а 90167,41 грн. - це штраф у розмірі 50% від суми заборгованості за злісне ухилення від сплати аліментів. З вказаного розрахунку вбачається, що з 2012 року і до липня 2021 року, ОСОБА_1 сплатив аліменти у серпні 2016 року в розмірі 600,00 грн. Прострочення по сплаті аліментів, починаючи з 01.08.2012 року по 12.10.2021 року (день подання позову), складає 2 216 019,19 грн. Саме цей розрахунок суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Не погоджуючись з вказаним розрахунком, відповідач подав до суду документи про витрати відповідача на утримання ОСОБА_3 .

Надані відповідачем копії фіскальних чеків ПН № 55 від 03.04.2014 року про переказ ОСОБА_2 600 грн, ПН № 55 від 16.05.2014 року про переказ ОСОБА_2 600 грн, ПН № 55 від 03.04.2014 року про переказ ОСОБА_2 600 грн, ПН № 55 від 17.10.2014 року про переказ ОСОБА_2 500 грн, ПН № 55 від 14.08.2014 року про переказ ОСОБА_2 1180, 00 грн, ПН № 55 від 20.01.2015 року про переказ ОСОБА_2 600 грн, ПН № 55 від 06.02.2015 року про переказ ОСОБА_2 600 грн, ПН № 55 від 27.08.2016 року про переказ ОСОБА_2 600 грн містять відомості про те, що це є сплатою аліментів, а відтак у суду відсутні підстави для неприйняття таких доказів.

Інші, надані відповідачем, копії фіскальних чеків ПН № 55 від 01.10.2013 року про переказ ОСОБА_2 600 грн, ПН № 55 від 06.12.2013 року переказ ОСОБА_2 600 грн, ПН № 55 від 28.12.2013 року про переказ ОСОБА_2 600 грн, ПН № 55 від 31.01.2014 року про переказ ОСОБА_2 600 грн, ПН № 55 від 20.01.2015 року про переказ ОСОБА_2 600 грн, ПН № 55 від 28.02.2015 року про переказ ОСОБА_2 600 грн, ПН № 55 від 14.04.2015 року про переказ ОСОБА_2 600 грн, ПН № 55 від 27.08.2016 року про переказ ОСОБА_2 600 грн, у яких не зазначено призначення платежу - аліменти, суд також приймає як сплату аліментів, оскільки позивачем у судовому порядку не доведено, що між нею та відповідачем існують інші зобов`язальні правовідносини, на підставі яких відповідач сплачував їй вказані кошти.

Водночас, додані до апеляційної скарги копії квитанції про сплату освітніх послуг ОСОБА_3 , послуг на лікування, копії щодо оплати одягу, копії квитанцій, де отримувачем є не ОСОБА_2 , копії квитанцій, де відправником є не ОСОБА_1 , а також копії квитанцій за період, не охоплений періодом прострочення, суд не бере до уваги, оскільки вказані документи не підтвердженням сплати відповідачем саме аліментів у спірний період.

Довідки форми ОК-5 та ОК-7 Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 за період з 2000 по 2014 рік та фото суд також не приймає в якості доказів позиції апелянта, оскільки вказані документи, додані до апеляційної скарги, не містять інформації щодо предмета доказування.

Обрахувавши сумарно сплачені відповідачем кошти в якості аліментів, суд встановив, що розмір сплачених аліментів у період з 01.08.2012 року по 12.10.2021 року становить 8 280 грн.

Виходячи з того, що за спірний період відповідачем було сплачено 8 280 грн. аліментів, які не були враховані в розрахунку заборгованість, така заборгованість підлягає відповідному корегуванню. Таким чином фактична заборгованість відповідача по сплаті аліментів за спірний період становить 172 054, 79 грн.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивачем за період 01.08.2012 року по 12.10.2021 року розрахована пеня по сплаті аліментів у розмірі 2 216 019,19 грн. Зменшення фактичної суми заборгованості, про яку зазначив апеляційний суд вище, не суттєво впливає на вказаний розрахунок. В той же час, оскільки нарахована суму значно перевищує 100% заборгованості, розмір пені не може перевищувати 172 054, 79 грн. Також, оскільки відповідачу відповідно до положень ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» нараховувався штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості за злісне ухилення від сплати аліментів в сумі 90 167,41 грн., у відповідності до абзацу 2 ч. 1 ст. 196 СК України максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром вищевказаного штрафу. В даному випадку це складатиме 81 887,38 грн.

Таким чином колегія суддів, зважаючи на вищевикладене, що наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 81 887,38 грн.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі наведено, суд зазначає, що вимога відповідача про скасування рішення суду першої інстанції та направлення цивільної справ на новий розгляд до суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.374 ЦПК України.

Таким чином, наведені вище порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2022 року в частині визначення суми пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 серпня 2012 року по 12 жовтня 2021 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), змінити , стягнувши її у розмірі 81 887,38 грн. (вісімдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят сім грн. 38 коп.).

В решті оскаржуване рішення залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько