Справа № 2-7876/11
Провадження № 2-зз/638/49/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Цвіри Д.М.,

за участю секретаря Шевченко Т.В.,

представника заявника - ОСОБА_1 ,

заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові в приміщенні суду клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство Верус в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство Верус у Дзержинському районі міста Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2024 року представника відповідача звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з вищевказаним клопотанням, яким просила скасувати заходи забезпечення позову по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство Верус в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство Верус у Дзержинському районі міста Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 43089,29 грн., які встановлені ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2011 року у справі № 2-7876/2011:

- зняти арешт з грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Червонозаводським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07.03.2000 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ); (оновлені паспортні дані громадянина України ОСОБА_2 : паспорт серії НОМЕР_2 виданий Червонозаводським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 06.07.2010);

- скасувати обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Червонозаводським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07.03.2000 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ); (оновлені паспортні дані громадянина України ОСОБА_2 : паспорт серії НОМЕР_2 виданий Червонозаводським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 06.07.2010).

- невідкладно направити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову з відміткою про набрання законної сили до Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601 м. Харків, вул. Володимирська, б. 26), Комунального підприємства «Харківське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Павлівський, буд. 4), Головного сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 26), Основ*янсько Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (61001, м. Харків, майдан Захисників України, 7/8, 7 поверх) для здійснення ними вихідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову, обґрунтовуючи клопотання тим, що 08.12.2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова в рамках розгляду цивільної справи №2-7876/2011, було постановлено ухвалу за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (надалі також Позивач) у порядку забезпечення позову, якою до розгляду по суті цивільної справи за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова», ОСОБА_2 (надалі також - Відповідач 2) про стягнення заборгованості у сумі 43 089,29 грн. були вжиті заходи забезпечення, а саме:

- накладено арешт, у межах суми заборгованості за кредитним договором №НАЕ1RХ55550029 від 13.06.2006 року - у сумі - 43 089,29 грн., на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Червонозаводським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07.03.2000 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ), шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження;

-обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство України, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Червонозаводським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07.03.2000 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ). Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі №2-7876/11, набрала законної сили 14.12.2011 року.

28 квітня 2024 року ОСОБА_2 стало відомо про наявність у нього обмеження на виїзд за межі України. Так начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А), відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », старшим лейтенантом ОСОБА_3 прийнято рішення від 28.04.2024р. про відмову в перетинанні державного кордону України (засвідчена копія рішення додається) на підставі: ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2011р. за цивільною справою №2-7876-2011.

08 лютого 2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова було прийняте заочне рішення у справі №2-7876/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТЕАНК» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 43 089,29 гри, позовну заяву задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №НАЕ 111X55550029 від 13.06.2006 року у розмірі 42 889,29 гри, витрати по сплаті судового збору у розмірі 430,89 гри, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гри; стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова» та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № НАЕ1RХ55550029 від 13.06.2006 року у розмірі 200,00 грн.

07 лютого 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова постановлено ухвалу по справі №2-П/638/62/132011/13611/12 про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення від 08.02.2012 року.

16.04.2013 року апеляційним судом Харківської області прийнято ухвалу по справі №2011/13611/12, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2012 року залишено без змін.

30 жовтня 2013 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №6-20485св13) було прийнято ухвалу, якою заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2012 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 16.04.2013 року скасовані з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

У подальшому, 19.02.2014 Дзержинським районним судом м. Харкова було винесено ухвалу, якою цивільну справу №2-7876/11 за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі міста Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишено без розгляду на підставі п.5 ч. 1 ст.207 ЦПК України. Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова набула законної сили 25.02.2014 року.

Відповідно до ч. 6 ст.154 ЦПК України (редакція, яка діяла на момент винесення ухвали 19.02.2014 р.): «Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.».

Одночасно, з винесенням ухвали про залишення позову без розгляду судом не було скасовано заходи забезпечення позову, які були застосовані у справі відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2011 року.

Відповідно до частини 1 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Підставою для скасування заходів забезпечення позову можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»: «Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.».

Станом на теперішній час ОСОБА_2 сплатив борг за кредитним договором № НАЕ1RХ55550029 від 13.06.2006 року, що підтверджується довідкою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» від 03.05.2024р. (довідка додається).

З огляду на викладені вище обставини, враховуючи те, що заходи забезпечення позову на сьогоднішній день є неактуальними, позов залишений без розгляду, Позивач та Відповідач 2 вирішили питання щодо погашення боргу у позасудовому порядку, а отже заходи забезпечення позову мають бути скасовані.

Додатково звертаю увагу Суду, що спосіб забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не передбачений ст.152 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент винесення ухвали від 08.12.2011 року) та ст.150 ЦПК України в чинній редакції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі №288/162/19: «Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц.».

Відповідно до ч.1, абз.2 ч. 3, ч. 4 ст. 313 ЦК України: «Фізична особа має право на свободу пересування. ... Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом....».

Відповідно до ст. 33 Конституції України: «Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.».

Резюмуючи вищенаведене, у цивільному процесуальному законодавств, відсутня правова норма, яка б передбачала такий вил забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, а отже застосування зазначеного способу забезпечення позову, порушує норми ЦПК України.

В судовому засіданні представник заявника та заявник підтримали клопотання, просили його задовольнити.

Представник позивача повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство Верус в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство Верус у Дзержинському районі міста Харкова в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином.

Суд, вислухавши клопотання, його обґрунтування, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд скасовує вжиті заходи забезпечення позову, в тому випадку, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Таким чином, в розумінні положень статті 158 ЦПК України, потреба в забезпеченні позову, а саме в накладенні арешту, у межах суми заборгованості за кредитним договором №НАЕ1RХ55550029 від 13.06.2006 року - у сумі - 43 089,29 грн., на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Червонозаводським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07.03.2000 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ), шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, відпала.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно абзацу першого ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Зважаючи на вищевказане, клопотання представника відповідача в частинні накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги у клопотанні про скасувати обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , суд звертає увагу, що у частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується : забороною вчиняти певні дії іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Представник заявника слушно посилається у клопотанні саме на те, що обмеження у праві виїзду за межі України не є заходом забезпечення позову, натомість звертається до суду з клопотанням в порядку ст. 158 ЦПК України саме з клопотанням про скасування обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 .

Також, суд звертає увагу, що представник заявника вводить суд в оману, посилаючись у клопотанні на те, що тільки 28.04.2024 року ОСОБА_2 стало відомо про наявність у нього обмеження на виїзд за межі України у пункті перетину Державного кордону.

Так, 06.08.2012 представник відповідача ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про надання дозволу на ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 34).

14.02.2013 ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2012, в додатку до якої додано копію ухвали від 08.12.2011.

Зважаючи на вищевикладене, клопотання в частині скасування обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.158 ЦПК України,-

постановив:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство Верус в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство Верус у Дзержинському районі міста Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2011 року.

Зняти арешт з грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Червонозаводським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07.03.2000 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ); (оновлені паспортні дані громадянина України ОСОБА_2 : паспорт серії НОМЕР_2 виданий Червонозаводським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 06.07.2010).

В іншій частині клопотання залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Головуючий Д.М.Цвіра