КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5714/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 2-2453/11

13 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарях - Колесник А.В., Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Григор`єва Ростислава Ігоровича на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2012 року у цивільній за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» звернулось досуду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (далі - ВАТ «КБ «Експобанк»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 46/А, із змінами та доповненнями до нього, за умовами якого позичальник отримала на умовах забезпеченості, його цільового використання, строковості, платності та повернення грошові кошти в сумі 43 185,00 доларів США для купівлі автомобіля, зі сплатою 12,00 % річних за користування кредитом шляхом сплати щомісячних платежів у строки, що визначені графіком (додаток № 2 до цього договору).

Забезпеченням зобов`язань позичальника за цим договором є застава автомобіля: OPEL ZAFIRA 1.8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 НОМЕР_3 та порука. У разі невиконання/неналежного виконання позичальником умов цього договору (в т. ч. вчасного повернення кредиту, несплати процентів, пені) та/або порушення договору про забезпечення, банк має право звернути стягнення на забезпечення.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань, які виникають з умов кредитного договору № 46/А від 24 березня 2008 року, між банком та ОСОБА_4 ем 24 березня 2008 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_1 зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником Василенко Наталі єю Григорівн оюзобов`язання за кредитним договором № 46/А від 24 березня 2008 року.

Посилаючись на те, що відповідач (позичальник) ОСОБА_2взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого утворилась заборгованість, позивач ПАТ «КБ «Експобанк», збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_2 солідарноз ОСОБА_4 ем на користь банку заборгованість за договором кредиту № 46 А від 24 березня 2008 року, що виникла станом 09 червня 2011 року, у розмірі 456 263,79 грн, яка складається із: простроченої заборгованість за тілом кредиту - 295 283,21 грн; простроченої заборгованість за нарахованими процентами - 45 898,18 грн; пені за несвоєчасну сплату кредиту з 27.01.2010 року по 09.06.2011 року- 87882,40 грн; пені за несвоєчасну сплату процентів з 27.01.2010 року по 09.06.2011 року- 27 200,00 грн, а також витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Заочним рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» 458 503,79 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2013 року заяву ОСОБА_2 про прегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2012 року у справі за позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення (а.с. 103-104 том 1).

06 березня 2018 року між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк»та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір №50 про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги банку до позичальників, поручителів фізичних осіб та поручителів юридичних осіб, зазначених у додатку до цього договору, зокрема, за кредитним договором № 46 А від 24березня 2008 року та забезпечувальними договорами, укладеними між АТ «КБ «Експобанк» і ОСОБА_2 , та між АТ «КБ «Експобанк»і Василенком Ігорем Миколайовичем, внаслідок чого ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» замінює ПАТ «КБ «Експобанк» як кредитора (стає новим кредитором) - а.с. 119-123 том 1.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 вересня 2023 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_3 про прегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2012 року у справі за позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 225-226 том 1).

Не погоджуючись з ухваленим заочним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Григор`єв Ростислав Ігорович подав апеляційну скаргу в загальному порядку, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2012 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справа розглядалась без участі відповідачів, тому позивач, зловживаючи своїми процесуальними правами, надав суду недостовірну інформацію по кредитним зобов`язанням відповідачів, що існувала на момент розгляду справи. Позивачем не було надано суду інформацї про те, що кредит виплачувався регулярно, без будь-яких порушень чи прострочень оплати; відповідач здійснила оплату по кредитному договору у розмірі суму 8 892,29 доларів США, яка не враховувалась судом, оскільки позивач не надав такої інформації. Кредит погашено повністю 16жовтня 2009 року за рахунок вилученого заставного майна - автомобіля, вартість якого на день вилучення перевищувала розмір суми непогашеної частини кредиту.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 , який є апелянтом, на момент звернення позивача до суду, не був та не міг бути поручителем за кредитним договором, оскільки банк неодноразово змінював умови договору без його відома в бік погіршення становища боржника.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 припинила сплачувати кредит до договору, оскільки Банк в якості погашення заборгованості 16.10.2009 року вилучив у неї заставне майно - автомобіль марки Opel Zafira 1.8, 2008 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 .

Так, за актом приймання-передачі автомобіля від 16.10.2009 року начальником відділу Управління економічної безпеки ВАТ «КБ «Експобанк» був вилучений автомобіль Opel Zafira 1.8, 2008 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , технічний паспорт на автомобіль, комплект ключів та брелок сигналізації.

На запрошення представників банку, після вилучення заставного автомобіля сторони внесли зміни до договору застави, посвідченого 03.04.2008року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швиданенко В. В., з реєстровим № 180.

Зокрема, договором про внесення змін від 21.12.2009 року сторони виклали п. 1. 1. Договору застави у наступній редакції: «1.1. Відповідно до цього договору забезпечується заставою виконання Заставодавцем договору кредиту. За умовами договору кредиту Заставодержатель зобов`язується, зокрема, повернути у строк до 21.12.2019 року заставодержателю Кредит у розмірі 295 283,21 грн; сторони також прийшли до згоди викласти абзац третій пункту 1.2. Договору застави у наступній редакції: «Вартість Предмету застави за згодою сторін цього договору становить 344 184,45 грн.»

Тобто, на переконання сторони відповідача, після вилучення банком предмету застави, очевидно вбачається, що вартість вилученого майна є більшою за саму суму боргу по кредитному договору на 48 900 грн, що було еквівалентом 10 тис. доларам США.

Однак, звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості за договром кредиту, банк не вказав що вже фактично задовольнив свої вимоги шляхом вилучення предмету застави на свою користь. Дана обставина суттєво впливає на права та обов`язки відповідачів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Григор`єв Ростислав Ігорович підтримали доводи апеляційної скарги та просили їх задовольнити.

Позивач ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп»явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Про день та час слухання справи вказана сторона судом апеляційної інстанції повідомлялась у встановленому законом порядку.

У відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника позивача ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп».

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №46А від 24 березня 2008 року відповідачці ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 43185 доларів США, строком до 24 березня 2015 року, на умовах сплати за користування кредитом 12% річних.

24 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Експобанк» було укладено договір поруки на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ВАТ КБ «Експобанк» за кредитним договором №46А від 24 березня 2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 відповідає перед позивачем солідарно із позичальником в повному обсязі за своєчасне виконання нею своїх зобов`язань за кредитним договором №46А від 24 березня 2008 року.

Із наданих позивачем та досліджених судом доказів встановлено, що відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконували, на досудові вимоги банку не реагували, внаслідок чого у них виникла заборгованість за кредитним договором.

Справа до розгляду призначалась судом першої інстанції неодноразово.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились. Здійснені судом першої інстанції виклики відповідачів до суду за адресою, зазначеною у позовній заяві, повернулись на адресу суду без вручення, з довідкою поштового зв`язку про причини повернення рекомендованого листа, а саме: стосовно адресата ОСОБА_3 «за закінченням терміну зберігання», стосовно адресата ОСОБА_2 «за зазначеної адресою не проживає (а.с. 67-72 том 1).

Представник позивача ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції з письмовою заявою, зазначивши, що позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує (а.с. 74 том 1).

В судове засідання 17 лютого 2012 року учасники справи не з`явились, розгляд справи судом першої інстанції проведено у порядку заочного провадження.

Задовольняючи позов ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та погоджуючись з наданим позивачем розрахунком заборгованості, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 456 263,79 грн, яка підлягає стягненню у повному розмірі з ОСОБА_2 солідарно зпоручителем ОСОБА_13 .

Оскільки, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, відповідачі зобов`язані також відшкодувати позивачу судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а також витрати пов`язані з опублікуванням в друкованих засобах масової інформації - газеті: «Урядовий кур`єр» оголошення про виклик до суду відповідачів у розмірі 420 грн., то визначена до стягнення сума з відповідачів на користь позивача становить 458 503,79 (456263,79+1700+120+420) грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Подібні положення містила стаття 213 ЦПК України в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з частинами першої, другої, третьої та четвертої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_8 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає, що сторона відповідача не мала можливості взяти участь в судовому розгляді справи з поважної причини, оскільки не була належним чином повідомлена про судовий розгляд даної справи у відповідності до чинних на час вчинення таких дій процесуальних норм.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідач а ОСОБА_3 в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права з наведених підстав, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Згідно з положеннями частини першої статті 158 ЦПК України ( у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК України 2004 року.

Частиною третьою статті 74 ЦПК України 2004 року передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Як передбачено статтею 76 ЦПК України 2004 року судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату врученняв той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Таким чином, про належне вручення учаснику справи судової повістки про місце, дату і час судового засідання може свідчити лише розписка.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 169 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки.

У матеріалах справи наявні поштові конверти, адресовані відповідачам, разом із повідомленням про вручення поштового відправлення, які повернуті відділенням поштового зв`язку на адресу суду стосовно відповідача ОСОБА_3 «за закінченням строку зберігання».

Аналіз змісту положень ЦПК України, що регламентують порядок направлення та вручення судових повісток, свідчить про те, що повернення відділенням зв`язку судової повістки з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не можна вважати належним повідомленням особи, яка бере участь у справі.

Отже, здійснені судом першої інстанції виклики відповідача ОСОБА_3 про явку в судові засідання не містять документального підтвердження вручення йому судової повістки.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Відповідно до частин першої-третьої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подібні положення містяться у статті 12 ЦПК України в чинній редакції.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_3 судом першої інстанції про розгляду справи призвело і до порушення судом першої інстанції умов проведення заочного розгляду справи, оскільки за приписами статті 224 ЦПК України ( в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції) проведення заочного розгляду справи можливе лише у разі наявності у справі доказів за одночасного існування таких умов: неявка відповідача в судове засідання; належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання; відсутність поважних причин неявки відповідача; відсутність клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності; відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи. При цьому, у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Ухвалюючи рішення у справі за поданим позовом, вимоги якого збільшенні під час судового розгляду справи, ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» доОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у порядку заочного провадження, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства до уваги не взяв, розглянув справу за відсутності відповідача щодо якого відсутні докази належного повідомлення (судового виклику) про місце, дату і час судового засідання, причини його неявки в судове засідання не з`ясував, чим порушив конституційне право відповідача (апелянта) ОСОБА_3 на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати суду докази та навести доводи, що не відповідає гарантіям реалізації права на доступ до правосуддя, щодо права особи на справедливий судовий розгляд, передбаченим статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції.

В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, з урахуванням додатково поданих пояснень (заперечень проти позову) відповідачем ОСОБА_12в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Фактичні обставини у справі, яка переглядається, свідчать про те, що 24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (далі - ВАТ «КБ «Експобанк»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 46/А, із змінами та доповненнями до нього, за умовами якого позичальник отримала на умовах забезпеченості, його цільового використання, строковості, платності та повернення грошові кошти в сумі 43 185,00 доларів США для купівліавтомобіля, зі сплатою 12,00 % річних за користування кредитом та кінцевим строком погашення - 24 березня 2015 року шляхом сплати щомісячних платежів у строки, що визначені графіком (додаток № 2 до цього договору).

Забезпеченням зобов`язань позичальника за цим договором є застава автомобіля: OPEL ZAFIRA 1.8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 НОМЕР_3 та порука. У разі невиконання/неналежного виконання позичальником умов цього договору (в т. ч. вчасного повернення кредиту, несплати процентів, пені) та/або порушення договору про забезпечення, банк має право звернути стягнення на забезпечення.

Відповідно до пунктів 5.1., 5.5. договору простроченням повернення кредиту або його частини (при встановлені Банком графіку повернення кредиту) та/або сплати процентів є порушення позичальником строків/термінів, щопередбачені цим договором або встановлені банком відповідно до цього договору, або передбаченіугодами/додатками до цього договору для повернення кредиту та/або сплати процентів. На суму простроченого кредиту проценти не нараховуються. Банк має право вимагати відпозичальникадострокового виконання всіх зобов`язань за цим договором та/або звернути стягнення назабезпечення, або здійснити страхування, передбачене п.4.6 цього договору із стягненням з позичальника усіх витрат та штрафу в розмірі 20% (двадцяти процентів) від суми кредиту за цим договором.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань, які виникають з умов кредитного договору № 46/А від 24 березня 2008 року, між банком та ОСОБА_4 ем 24 березня 2008 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_1 зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_14зобов`язання за кредитним договором № 46/А від 24 березня 2008 року.

Зобов`язання відповідача (позичальника) перед ВАТ «КБ «Експобанк» за кредитним договором забезпечено також договором застави транспортного засобу від 03 квітня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швиданенко В.В., згідно з умовами якого відповідач ОСОБА_2 надала в заставу банку автомобіль марки OPEL ZAFIRA 1.8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 НОМЕР_3 , що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя. На заставу надана згода окремою заявою від чоловіка ОСОБА_10 а.

Згідно з розділом 4 договору застави заставодержатель ВАТ «КБ «Експобанк»набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, зокрема, порушення заставодавцем договору кредиту (несвоєчасне повернення кредиту повністю або частково, несвоєчасна сплата процентів, комісії, тощо). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється на розсуд заставодержателя відповідно до цього договору або законодавства України, у тому числі, шляхом пазасудового врегулювання через продаж від власного імені предмета застави чи передачу заставодержателю предмета застави у власність. У випадку застосування позасудового врегулювання ціна продажу предмета застави встановлюється за згодою сторін цього договору або на підставі оцінки предмета застави відповідно до ринкової ціни, що діють на момент продажу, або на розсуд заставодержателя іншим шляхом. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи кредит, проценти, неустойки, ніобхідні витрати на утримання предмета застави, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги.

У зв`язку з порушенням виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язання в обумовлений сторонами строк, кредитор ВАТ «КБ «Експобанк»направив 12 жовтня 2009 року позичальнику та фінансовому поручителю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, в яких зазначив, що на порушення п. 5.1. договору кредиту позичальник не сплачує банку платежі з повернення кредиту та/або проценти (комісію), у зв`язку з чим сума боргу за договором кредиту станом на 12 жовтня 2009 року до договору кредиту складає: по строковому кредиту - 33 476,95 доларів США; прострочена заборгованість по кредиту - 700,93 доларів США; строкова заборгованість по процентах - 247,40 доларів США; прострочена заборгованість по процентах - 1 137,54 доларів США; строкова заборгованість по комісії - 536,27 грн; прострочена заборгованість по комісії - 1 588,47 грн.

У вказаній досудовій вимозі банк просив протягом 30 днів з дня отримання цього повідомлення сплатити заборгованість.

Крім того, до виконання порушеного зобов`язання та з метою забезпечення безпечного зберігання предмету застави банк зобов`язав позичальинка передати предмет застави у володіння банку разом із свідоцтвом про деравну реєстрацію предмета застави та належним комплектом ключів через належного працівника банку у день прибуття такого працівника (а.с. 20, 21 том 1).

Згідно акту приймання-передачі автомобіля від 16 жовтня 2009 року автомобіль OPEL ZAFIRA 1.8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 НОМЕР_3 , що зареєстрований на праві власності за ОСОБА_14, був переданий поручителем ОСОБА_12банку на відповідальне зберігання до вирішення питання по суті. Разом з автомобілем працівником банку ОСОБА_11 отримано ключ замка запалення, брелок сигналізації. Під час передачі предмета застави описано технічний стан транспортного засобу та механічні пошкодження (а.с. 85 том 1).

У зв`язку із реструктуризацією заборгованості позичальника за договором кредитусторони на підставі угоди № 3 від 21 грудня 2009 року внесли змінити до договору кредиту № 46 А від 24 березня 2008 року шляхом викладення: п. п. 1.1., 1.2., 1,3., 3.5., 3.8., 7.3. договору у новій редакції, де, зокрема, передбачили, що банк надає позичальнику кредит у сумі 295 283,21 грн на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності. Позичальник повертає банку кредит і сплачує за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. У порядку, що передбачений цим договором, позичальник сплачує банку проценти закористування кредитом у розмірі 14,4% (чотирнадцять цілих чотири десятих процентів) річних від суми кредиту. Позичальник повертає банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком (Додатки № 3 та № 4 до цього договору), але не пізніше 21 грудня 2019 року.Позичальник щомісяця, до 27 числа кожного місяця, сплачує проценти за користування кредитом на рахунок банку. Підписанням цієї угоди позичальник засвідчує, що забезпечення зобов`язань позичальника за що надані позичальником та/або третіми особами (включаючи поручителів та майнових з позичальника), є чинними і продовжують забезпечувати зобов`язання позичальника задоговором кредиту після набуття чинності цією угодою (а.с. 25 том 1).

21 грудня 2009 року сторонами кредитного договору, за згодою іншого подружжя ОСОБА_10 а, внесено зміни до договору застави, якими, зокрема, визначено, що вартість предмета застави за згодою сторін становить 344 184,45 грн (а.с. 209б-209в, 238 том 1).

Обставини укладення договору на умовах, визначених у ньому, отримання грошових коштів в сумі 43 185,00 доларів США для купівлі автомобіля та часткового виконання основного зобов`язання визнані відповідачем Василенко Наталією Григорівноюпід час судового розгляду справи.

Із наданих відповідачем платіжних документів вбачається, що останній платіж на виконання кредитного зобов`язання здійснено позичальником ОСОБА_14- 26 червня 2009року (а.с. 205-208 том 1).

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За змістом статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі статтею 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу», що кореспондується із положенням статті 589 ЦК України, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойку), необхідні витрати та утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 572, 589, 590 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Із наданих учасниками справи та досліджених доказів, колегією суддів апеляційного суду встановлено що, звертаючись 09 квітня 2010 року до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк (кредитор) посилався на те, що позичальник у повному обсязі борг не погасила, має заборгованість, яка станом станом на 09 червня 2011 року (збільшені позовні вимоги) становить загальну суму 456 263,79 грн і складається із: простроченої заборгованість за тілом кредиту - 295 283,21 грн(залишок тіла кредита); простроченої заборгованість за нарахованими процентами - 45 898,18 грн; пені за несвоєчасну сплату кредиту з 27.01.2010 по 09.06.2011- 87882,40 грн; пені за несвоєчасну сплату процентів з 27.01.2010 по 09.06.2011 - 27 200,00 грн.

Заперечуючи проти розміру заборгованості, сторона відповідача зазначала, що предмет застави - автомобіль OPEL ZAFIRA 1.8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був переданий банку для його реалізації з метою погашення проблемної заборгованості. На момент звернення банку до суду автомобіль позичальнику не повертався, а розрахунок заборгованості за кредитним договором здійснений без врахування передачі банку заставного майна та відповідно сума заборгованості визначена без урахування вартості переданого в рахунок погашення боргу заставного майна.

Як передбачено умовами укладеного сторонами договору застави (розділ 4) заставодержатель ВАТ «КБ «Експобанк»набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, зокрема, порушення заставодавцем договору кредиту (несвоєчасне повернення кредиту повністю або частково, несвоєчасна сплата процентів, комісії тощо). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється на розсуд заставодержателя, у тому числі, шляхом позасудового врегулювання через продаж від власного імені предмета застави чи передачу заставодержателю предмета застави у власність.

До застосування позасудового врегулювання заставодержатель має надіслати заставодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет застави та після закінчення 30-денного строку після надіслання такого повідомлення, якщо заставодавець не виконав договір кредиту або цей договір застави, має право від свого імені продати предмет застави будь-якій особі або зареєструвати право власності на предмет застави.

У випадку застосування позасудового врегулювання ціна продажу предмета застави встановлюється за згодою сторін цього договору або на підставі оцінки предмета застави відповідно до ринкової ціни, що діють на момент продажу, або на розсуд заставодержателя іншим шляхом. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи кредит, проценту, неустойки, ніобхідні витрати на утримання предмета застави, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги.

Матеріалами справи підтверджується, що кредитор (заставодержатель) ВАТ «КБ «Експобанк»направив 12 жовтня 2009 року позичальнику та фінансовому поручителю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, в яких зазначив, що у зв`язку з порушенням виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язання в обумовлений сторонами строк, банк має намір здійснити, на свій розсуд, позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави (а.с. 20, 21 том 1)

Згідно з акта приймання-передачі автомобіля від 16 жовтня 2009 року автомобіль OPEL ZAFIRA 1.8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 НОМЕР_3 , що зареєстрований на праві власності за ОСОБА_14, був переданий поручителем ОСОБА_12банку на відповідальне зберігання до вирішення питання по суті (а.с. 85 том 1).

На підставі угоди № 3 від 21 грудня 2009 року, якою внесено зміни до договору кредиту № 46 А від 24 березня 2008 року, сторони, з урахуванням сплачених позичальником платежів до 26 червня 2009 року, визначали залишок боргу за тілом кредитом, який становив розмір 295 283,21 грн (без урахування процентів за користування кредитом, інших обов`язкових платежів).

21 грудня 2009 року сторонами кредитного договору, за згодою іншого подружжя ОСОБА_10 а, внесено зміни до договору застави, якими, зокрема, визначено, що вартість предмета застави за згодою сторін становить 344 184,45 грн (а.с. 209б-209в, 238 том 1).

Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) підтверджується, що банк (обтяжувач) ініціював звернення стягнення на предмет забезпечувальногообтяження у позасудовому порядку, та 23 лютого 2010 року, тобто, до пред`явлення позову до суду 09 квітня 2010 року, зареєстрував в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження (а.с. 48 том 2).

За змістом статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 20 Закону України «Про заставу»).

Враховуючи суть взаємопов`язаних кредитних і заставних зобов`язань, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами укладених між сторонами кредитного договору та договору застави, в якому містяться умови щодо забезпечення виконання зобов`язання за рахунок предмета застави,породжує для кредитора обов`язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

За змістом статей 614, 616 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

З урахуванням змісту зазначених норм матеріального права та встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідачів як солідарних боржників за зобов`язанням з відрахуванням вартості предмета застави на момент його передачі позивачу.

При цьому, ухилення кредитора від реалізації предмета застави і неможливість вчинення боржником аналогічної дії, спрямованої на задоволення вимог заставодержателя, має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобов`язання, та призводить до прострочення кредитора.

Встановлені колегією суддівапеляційного судуфактичні обставин справи свідчать про те, що відповідач (позичальник) ОСОБА_2 прострочила виконання зобов`язання за договором кредиту, а позивач на підставі, передбаченійрозділом 4 договору застави, отримав переданий в заставу автомобіль автомобіль OPEL ZAFIRA 1.8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , для його реалізації з метою погашення кредитної заборгованості відповідача.

З поданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 28 січня 2010 року вбачається, що з настанням наступного щомісячного платежу після передачі автомобіля позивачу за позичальником ОСОБА_14 обраховувався борг на загальну суму 296 569,45 грн, з яких: залишок боргу за тілом кредита - 295 283,21 грн, простроченої заборгованість за нарахованими процентами - 1 281,45 грн; пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 2,23 грн; пеня за несвоєчасну сплату процентів- 2,56 грн (а.с. 5 том 1).

Відповідно до внесених змін до договору застави за згодою сторін визначено вартість предмета застави у розмірі 344 184,45 грн (а.с. 209б-209в, 238 том 1).

23 лютого 2010 року банк зареєстрував в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, однак жодних подальших дій банком здійснено не було (а.с. 48 том 2).

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що у справі, яка переглядається, позивач (банк), отримавши на правовій підставі переданий в заставу автомобіль, вартістю 344 184,45 грн, для його реалізації з метою погашення кредитної заборгованості відповідача на загальну суму 296 569,45 грн, не вчинив належних і зрозумілих іншій стороні дій, що випливають як із суті зобов`язання, із вимог закону, так і зі звичаїв ділового обороту щодо недопущення заподіяння шкоди іншій особі, надання своєчасної можливості належно виконати зобов`язання позичальнику.

Такі дії в сукупності також із неврахуванням вартості предмета застави на момент його передачі позивачу (кредитору у зобов`язані) призвели до штучного збільшення розміру боргу позичальника ОСОБА_2 и, який, з урахуванням збільшених позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» становив загальний розмір 456 263,79 грн, та до його невірного розрахунку по суті.

На підставі правової оцінки обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, установивши, що вимоги про стягнення визначеного кредитором боргу істотно та необґрунтовано порушують законні майнові права та інтереси відповідачів, як солідарних боржників, оскільки кредитор ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» не мав належних підстав вважати позичальника винним у порушенні зобов`язання в тих межах, в яких пред`явив позов, у справі відсутні докази щодо наявності підстав для покладання на відповідачів у визначених позивачем межах цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, із змінами до нього.

З урахуванням положень статті 514 ЦК України новий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, доводи відповідача ОСОБА_3 , наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, із змінами до нього,без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2012 року, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, із змінами до нього, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» залишені без задоволення, тому судові витрати не відшкодовується та покладається на особу, яка подалапозов до суду.

Понесені відповідачем ОСОБА_1 та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 550,00 грн, вимоги якої задовольняються, слід покласти на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк».

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 514, 525, 546, 572, 589, 590, 614, 616, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 1,20 Закону України « Про заставу», ст.ст. 10, 12, 74-76,158, 169, 224статті 158 ЦПК України ( у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи), ст.ст. 3, 213, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Григор`єва Ростислава Ігоровича задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2012 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, із змінами до нього, залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги - 2 550,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: