У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Подпоріна Руслана Олександровича, державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Яни Євгенівни, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дакорд Фінанс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою, в якій, з урахуванням уточнених вимог, просить: зобов`язати посадових осіб Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з всього майна що належить боржнику ОСОБА_1 та заборону на його відчуження, накладений на підставі постанови від 30 квітня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеною головним державним виконавцем Подпоріним Р. О. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1; зобов`язати посадових осіб Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з коштів боржника, що належить боржнику ОСОБА_1 накладений на підставі постанови від 15 квітня 2021 року про арешт коштів боржника, винесеною державним виконавцем Марків Я. Є. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1; зобов`язати посадових осіб Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з всього майна що належить боржнику ОСОБА_1 та заборону на його відчуження, накладений на підставі постанови від 22 березня 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеною державним виконавцем Цапенко С. М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Свої вимоги мотивує тим, що між ним, ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Міжнародний іпотечний банк» 18 серпня 2006 року був укладений договір про іпотечний кредит № 3.06080585.

17 березня 2009 року було укладено договір про відступлення права вимоги № 196м між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний іпотечний банк» та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк».

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2010 року позов Відкритого акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Відділ паспортної реєстрації та міграційної роботи Солом`янського РУГУ МВС України в м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості, виселення з квартири та скасування реєстрації задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Платинум Банк» 716 298,48 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в сумі 716 298,48 грн на користь Відкритого акціонерного товариства «Платинум Банк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Платинум Банк» витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 700 грн та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в розмірі 30 грн, а всього 1 730 грн.

На виконання вказаного рішення 14 липня 2010 року Солом`янським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-787/10.

12 травня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О. О. вчинено виконавчий напис № 638 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

28 квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» звернулося до відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-787/10 від 14 липня 2010 року.

30 квітня 2015 року за вказаною заявою відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, в межах якого цього ж дня державним виконавцем Подпоріним Р. О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 15 квітня 2021 року в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем Марків Я. Є. винесено постанову про арешт коштів боржника.

19 липня 2022 року Солом`янським ВДВС у м. Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За інформацією розміщеною в АСВП жодних проваджень стосовно ОСОБА_1 не зареєстровано, а виконавче провадження № НОМЕР_1 має статус «Завершено».

Враховуючи викладене, заявник вважає, що державним виконавцями допущено протиправну бездіяльність, оскільки наклавши арешт на рахунок боржника залишила останнього без засобів існування, та після повернення виконавчого листа не скасувала такий арешт.

Крім того, вважає, що державним виконавцем також було перевищено повноваження у зв`язку із зверненням стягнення на майно боржника, оскільки арешт майна боржника та заборона його відчуження є заходом стягнення на майно, та має стосуватись майна, зазначеного у виконавчому листі, однак у виконавчому листі на підставі якого було відкрито виконавче провадження зазначено суму заборгованості, що свідчить про відсутність зв`язку між арештом майна і предметом вимог виконавчого листа.

У зв`язку із зазначеними неправомірними діями державних виконавців Подпоріна Р. О. та ОСОБА_3 заявник 06 березня 2023 року звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту з коштів та майна боржника, однак відповіді на вказану заяву не отримав.

Крім того, заявник звернув увагу, що одночасне стягнення суми заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості призводить до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання.

Також, враховуючи, що рішення суду набрало законної сили 19 лютого 2010 року, виконавчий лист було видано 14 липня 2010 року, а пред`явлено його до виконання 28 квітня 2015 року, заявник вважає, що його було пред`явлено з пропуском трирічного строку, а державним виконавцем відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився. Водночас, із заявою про поновлення пропущеного строку стягувач до суду не звертався.

Враховуючи викладене, заявник вважає, що головним державним виконавцем Подпоріним Р. О. та державним виконавцем Марків Я. Є. Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинено протиправну бездіяльність по виконавчому провадженню № НОМЕР_1, оскільки вони залишили чинними арешт коштів боржника, арешт майна боржника та заборону на його відчуження, тому зазначені заходи примусового виконання підлягають скасуванню, у зв`язку з чим, вернувся до суду з указаною скаргою, для захисту та відновлення його порушених прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 січня 2024 року вказану справу передано судді Шереметьєвій Л. А.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року вищевказану скаргу прийнято, відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату суду ОСОБА_4 від 20 лютого 2024 року № 238 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/30800/23, провадження № 4-с/760/7/24 у зв`язку зі звільненням головуючого судді Шереметьєвої Л. А. у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 13 лютого 2024 року № 409/0/15-24.

На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

01 березня 2024 року вказану справу прийнято до провадження головуючим суддею Ішуніною Л. М. та призначено до розгляду в судовому засіданні.

13 березня 2024 року до суду надійшли належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1.

09 квітня 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення вимог скарги, в якій заявником зазначено, що за час перебування скарги на розгляду йому стало відомо, що 22 березня 2013 року державним виконавцем Цапенко С. М. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа № 2-787/10 від 11 липня 2010 року, виданого Солом`янським районним судом міста Києва. В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 22 березня 2013 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 29 квітня 2015 року державним виконавцем Цапенко С. М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», однак арешт не скасовано. Водночас, в АСВП відсутні інформація щодо вказаного виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, державний виконавець Цапенко С. М. не перевірила законність накладення арешту на майно боржника та заборони на його відчуження, не скасувала та не припинила такі заходи примусового виконання виконавчого листа, що свідчить про вчинення нею протиправної бездіяльності та необхідність скасування вказаного арешту.

Заявник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять клопотання представника заявника про розгляд скарги у його відсутність.

Заінтересовані особи та державні виконавці в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки учасники в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд установив, що заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2010 року позов Відкритого акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Відділ паспортної реєстрації та міграційної роботи Солом`янського РУГУ МВС України в м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості, виселення з квартири та скасування реєстрації задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Платинум Банк» 716 298,48 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в сумі 716 298,48 грн на користь Відкритого акціонерного товариства «Платинум Банк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Платинум Банк» витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 700 грн та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в розмірі 30 грн, а всього 1 730 грн.

На виконання вказаного рішення 14 липня 2010 року Солом`янським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-787/10.

22 березня 2013 року державним виконавцем Цапенко С. М. на підставі виконавчого листа № 2-787/10, виданого Солом`янським районним судом міста Києва відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Платинум Банк» боргу в сумі 716 298,48 грн.

Цього ж дня в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника.

Разом з тим, 29 квітня 2014 року старшим державним виконавцем Цапенко С. М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

У подальшому, 28 квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» звернулося до відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції м. Києва із заявою про відкриття виконавчого провадження та проведення всіх необхідних, передбачених законом дій по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-787/10, виданого 14 липня 2010 року Солом`янським районним судом міста Києва.

30 квітня 2015 року головним державним виконавцем Подпоріним Р. О. на підставі вказаної заяви та зазначеного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Платинум Банк» боргу в розмірі 716 298,48 грн.

Цього ж дня державним виконавцем Подпоріним Р. О. в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

15 квітня 2021 рок державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Я. Є. в межах зазначеного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника.

19 липня 2022 року державним виконавцем Марків Я. Є. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у результаті вжитих державним виконавцем заходів з`ясовано, що майно на яке можливо звернути стягнення у боржника відсутнє.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про знаття арешту з коштів та майна боржника, однак відповіді від органу виконавчої служби не отримав.

Тож, звертаючись до суду з указаною скаргою ОСОБА_1 посилається на те, що після повернення стягувачу виконавчого документу він повторно не пред`явив його до виконання, а тому перебування майна заявника під арештом за відсутності на те правових підстав, порушує його права та інтереси.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Зазначений правовий висновок Верховного суду визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року № 813/1341/15. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 24 травня 2021 року по справі №712/12136/18.

Так, судом установлено, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 було повернуто виконавчий документ № 2-787/10 стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. У подальшому, 28 квітня 2015 року стягувач повторно звернувся до державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого документа, у зв`язку з чим, 30 квітня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1. Водночас, 19 липня 2022 року державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що мано, на яке можливо звернути стягнення у боржника відсутнє.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В ході судового розгляду судом встановлено, що державним виконавцем вживалися заходи щодо розшуку майна боржника, однак вони виявилися безрезультатними. Зокрема, згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру МВС України у м. Києві транспортні засоби за боржником не зареєстровані, виходом державного виконавця за адресою боржника - боржника та майна, на яке можливе звернення стягнення не розшукано, відповідно до відповідей Державної фіскальної служби України за боржником відсутні зареєстровані рахунки, з повідомлення ПФУ у м. Києві вбачається, що боржник пенсію не отримує, інформація щодо отримання доходу від трудового або цивільно-правового договору відсутня.

Частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Водночас, частинами четвертою-п`ятою цієї ж статті визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Враховуючи наведені положення норм чинного законодавства, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна/коштів боржника, оскільки після повернення документа стягувач не позбавлений права повторно пред`явити виконавчий лист до виконання протягом трьох років з моменту його повернення.

Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 була винесена 29 квітня 2014 року, а з заявою про відкриття виконавчого провадження за цим же виконавчим листом стягувач звернувся 28 квітня 2015 року (відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1), тобто протягом річного строку, який був встановлений статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент пред`явлення виконавчого листа до виконання, що свідчить про відсутність законних підстав для скасування арешту, накладеного в межах вказаного провадження.

Щодо повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, то постанова винесена державним виконавцем 19 липня 2022 року, тобто трирічний термін для повторно пред`явлення його до виконання спливає 19 липня 2025 року, що свідчить про те, що на момент розгляду вказаної скарги позивач не втратив права повторно пред`явити виконавчий лист до виконання, тому підстави для зняття арешту, накладеного в межах вказаного виконавчого провадження відсутні.

Крім того, з огляду на вищенаведене, судом критично оцінюються твердження позивача щодо пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки державними виконавцями виконавчі провадження були відкриті, а постанови про відкриття проваджень боржником не оскаржувалися.

Відтак, судом встановлено, що державними виконавцями було здійснені виконавчі дії у відповідності до норм чинного законодавства, доказів протилежного матеріали справи не містять, будь-яких доказів на підтвердження неправомірності дій державних виконавців заявником не надано.

За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що дії держаних виконавців вчинені відповідно до закону, в межах наданих повноважень, судом не встановлено доказів протиправних дій або бездіяльності державних виконавців, а також не встановлено законних підстав для зняття арешту з майна/коштів боржника, виходячи із доводів скарги, а відтак підстав для задоволення скарги не має.

З огляду на викладене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 15, 16 ЦК України, статтями 260, 354, 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Подпоріна Руслана Олександровича, державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Яни Євгенівни, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дакорд Фінанс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна