28.05.2024
Справа № 331/1839/21
Провадження № 2/331/18/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря -Мироненко О.В.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши в підготовчому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа Акціонерне товариство «Сенс Банк» про визнання договорів недійсними, зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в квітні 2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро), третя особа Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про поділ сумісного майна подружжя, визнання договорів недійсними, зняття арешту.

Ухвалою суду від 05 травня 2023 року провадження по справі було зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку справи 331/3069/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Крім того, встановлено, що 1 грудня 2022 року АТ «Альфа-Банк» змінив назву на «Сенс Банк».

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року провадження у справі в частині наступних позовних вимог : про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , та автомобілю Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, д. н. НОМЕР_1 ; про здійснення поділу зазначеного майна, яке відноситься до об`єктів спільної сумісної власності подружжя; про визнання за ОСОБА_1 права власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; про визнання за ОСОБА_1 права власності на частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ; про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації замість її частки автомобіля Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, д. н. НОМЕР_1 , у розмірі 84490,90 грн. - закрите.

28.05.2024 від представника позивача адвоката Козлова О.Ю. надійшло клопотання про залишення позовних вимог без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України та про скасування заходів забезпечення позову.

В свою чергу відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 23 500,00 гривень. Зазначена заява обґрунтована необґрунтованими діями позивача у даній справі, якими останній вважає передчасне звернення до суду в цій справі з вимогами стосовно поділу сумісного майна подружжя, заявлення частини позовних вимог (стосовно визнання договорів недійсними, які позивач просить залишити без розгляду (або відмовляється від них), і які пов`язані з основними позовними вимогами (стосовно поділу сумісного майна подружжя);позовна вимога щодо зняття арешту з нерухомого майна була помилковою (не відповідала дійсності) та такою, що ввела суд в оману, але в будь-якому разі ані обгрунтування цієї вимоги, ані обгрунтування заявленої позивачем вимоги про застосування заходів забезпечення позову в цій справі не відповідали дійсності.

В судовому засіданні позивач та її представник просили позов залишити без розгляду, в задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 не заперечували проти залишення позову без розгляду , просили задовольнити заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися.

Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

На момент подання представником позивача заяви про залишення позовної заяви без розгляду розгляд вказаної цивільної справи по суті не розпочався.

Суд вважає, що представник позивача самостійно та на власний розсуд здійснює свої процесуальні права, а тому звернення до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду входить до обсягу його процесуальних прав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовну заяву слід залишити без розгляду.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою суду від 14 квітня 2021 року по справі № 331/1839/21, (провадження № 2-з/331/53/21) було вжито заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.1-2, 4-7, 9-11 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що на даний час відпала потреба у необхідності збереження арешту майна, тому існують передбачені законом підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Щодо заяви ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу , суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У частині першій статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою, другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду

У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі 550/936/18).

У частинах п`ятій та шостій статті 142 ЦПК України вказано, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, від 15 серпня 2023 року у справі № 947/28028/19; Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року в справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року в справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року в справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року в справі № 820/4347/17, від 18 березня 2020 року в справі № 280/5628/18.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Тобто цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, у яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Аналогічного висновку дійшов Верховий Суд і постанові від 07 червня 2023 року у справі № 387/603/20.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16 зазначено, що саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 295/2963/21 роз`яснено, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

Судом не встановлено наявності дій з боку позивача, які б свідчили про зловживання ним своїми процесуальними правами.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що постановою Запорізького апеляційного суду від 10.03.2021 у справі 331/3069/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про поділ майна подружжя у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про поділ майна подружжя, стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Постанова апеляційного суду вмотивована тим, що суд першої інстанції не перевірив, чи вплине поділ майна подружжя на права та обов`язки інших осіб, не встановив всі обставини щодо наявності боргових зобов`язань подружжя, не встановив коло кредиторів, та не залучив їх до участі в справі, в результаті чого ухвалив рішення із порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для його скасування.

Разом з тим, позов поданий ОСОБА_1 , зокрема до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро), заявлений з інших підстав.

З огляду на викладене , суд дійшов висновку , що рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, не позбавляє позивача права звернутися до суду з позовом до належних відповідачів, з огляду на що в ухвалі від 31 серпня 2021 року дійшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Бєлан С.В. про закриття провадження по справі в частині позовних вимог.

Крім того , постановою Верховного Суду від 06.03.2024 у справі 331/3069/19 касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня

2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 лютого

2023 року, винесену за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 , залишено без змін.

Також рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року у справі 331/3069/19 набрало законної сили 08 лютого 2023 року, у зв`язку з чим судом провадження у справі було закрите в частині позовних вимог.

Суд також зазначає, що подання заяви про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог, в даному випадку , з огляду на його пред`явлення у зв`язку з мотивуванням , викладеним у постанові Запорізького апеляційного суду від 10.03.2021 у справі 331/3069/19, яка була скасована постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі 331/3069/19 , не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації.

Враховуючи вищенаведене , суд приходить до висновку, що під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

Керуючись ст.ст. 43, 158, 257-261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа Акціонерне товариство «Сенс Банк» про визнання договорів недійсними, зняття арешту.

Роз`яснити позивачу, що після усунення умов, що були підставою для залишення позовної заяви без розгляду, він має право звернутися до суду повторно.

Скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2021 року по справі № 331/1839/21, (провадження № 2-з/331/53/21) у вигляді накладення арешту на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та на частину нежитлового приміщення за адресою : АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_3 .

Копію ухвали надіслати всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Повний текст ухвали складений 28 травня 2024 року.

Суддя: О.Є. Жукова