Справа № 459/4186/23
Провадження № 2/459/813/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 червня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі головуючого - судді Новосад М.Д.

з участю секретаря судових засідань Козак І. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ :

18.12.2023 представник позивача ОСОБА_3 діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просив здійснити поділ спільного майна подружжя, яким є житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з 4 житлових кімнат, 3-х коридорів, котельні, 2 санвузлів, кухні, балкону, загальна площа будинку 127,8 кв. м., житлова площа 73,0 кв.м., та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, здійснити поділ спільного майна подружжя, яким є земельна ділянка кадастровий номер: :03:015:0007, площею 0,0659 га, зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_2 , визнавши за другим із подружжя, а саме: за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0659 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім цього, просить вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача покликався на те, що 30 жовтня 1993 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Червонограда Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 30.10.1993 зроблено відповідний актовий запис №471. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_4 , прізвище чоловіка ОСОБА_5 . Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час є повнолітніми.

За час спільного сімейного життя, на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2002 ними придбано земельну ділянку для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 600 кв.м. Право власності на земельну ділянку зареєстровано на відповідача. В подальшому на придбаній земельній ділянці по АДРЕСА_1 подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було збудовано та введено в експлуатацію житловий будинок. На даний час у будинку зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 (син), ОСОБА_6 (донька). Зазначає, що за спільні кошти подружжя було придбано вищезгадану земельну ділянку та збудовано на ній житловий будинок. Відтак, враховуючи те, що спірне нерухоме майно являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак таке зареєстровано на праві приватної власності за відповідачем, а між сторонами не досягнуто домовленості про порядок поділу спільного майна, на підставі ст.ст.60,63,70 СК України, просить позов задоволити.

Ухвалою від 01.01.2024 було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 08.03.2024 у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

04.06.2024 сторони у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про розгляд даної справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи.

Представник позивачки подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов.

Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомлений про розгляд справи належним чином.

Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачки проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.10.1993, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане повторно 11.01.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану м. Червонограда Львівської області, актовий запис №471. Після одруження чоловік ОСОБА_8 змінив прізвище на прізвище дружини ОСОБА_5 , що також підтверджується копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові № НОМЕР_2 від 11.01.2000 року. Дружина ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_4 .

Від даного шлюбу у сторін народились двоє дітей: дочка- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 11.01.2000 та серії НОМЕР_4 від 28.01.2003.

Як вбачається із копії договору купівлі - продажу земельної ділянки від 17.09.2002, посвідченого державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Заєць М. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2358, що продавець ОСОБА_10 з однієї сторони, і ОСОБА_2 , уклали договір про таке: ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 600 кв.м. на праві приватної власності.

Із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №014743 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.09.2002 року є власником земельної ділянки площею 0,0659 га у межах згідно планом у АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: :03:015:0007.

Згідно проведеного звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки реєстраційний номер №DN 231130-009, виконаного ТОВ «Агенство нерухомості «Габріель», ринкова вартість земельної ділянки, загальною площею 0,0659га з кадастровим номером :03:015:0007, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 150 106 (сто п`ятдесят тисяч сто шість) гривень 00 копійок.

Судом встановлено, що на земельній ділянці розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , було збудовано житловий будинок. Зокрема це підтверджується, копією актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 24.04.2007 за №437-049 у АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради. Будівництво здійснено ПП «Центр здоров`я і бізнесу м. Червоноград, який виконав загально будівельні роботи, оздоблювальні роботи. Дозвіл на виконання будівельних робіт виданий Інспекцією Держархбудконтролю м. Червонограда ОСОБА_11 №049 від 05.01.2007. Основними показниками об`єкта є: житлова площа 73,0 м2, загальна площа будинку 127,8 м2.

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно САВ №500021 від 03.07.2007, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 в розмірі 1/1 частки.

Із копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №15472387 від 03.08.2007 встановлено, що вищезгаданий будинок складається з 4 житлових кімнат, 3-х коридорів, котельні, 2 санвузлів, кухні, балкону. Житловий будинок має загальну площу 127,8 кв. м., житлову площу 73,0 кв.м., вартість якого станом на 2007 рік 309767грн.

Як вбачається із звіту про оцінку майна, а саме житлового будинку, загальною площею 127,8 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 07.11.2023, яка проведена СОД ТОВ «Бюро оцінки Гріндей, оцінювачем ОСОБА_12 , кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серії МФ №77 від 29.10.2022, величина ринкової вартості об`єкта оцінки складає без ПДВ: 710 778 (сімсот десять тисяч сімсот сімдесят) гривень 00 копійок.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Ч.1 ст. 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно із ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 29 січня 2021 року у справі № 161/14048/19, які у порядку ч.4 ст.263ЦПК України враховуються при застосуванні норм права.

Як передбачено ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя , що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частини 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесенні грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, …, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Судом встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі, подружжя придбало земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та збудували на ній будинок.

Таким чином, за встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки право власності на спірне нерухоме майно було набуте під час перебування сторонами у справі у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, судом не встановлено ніякої домовленості між сторонами або наявності між ними шлюбного договору про інший розмір часток у спільній сумісній власності у вигляді вказаного нерухомого майна, або інших обставин, що мають істотне значення, на підставі яких суд має відступити від рівності часток у спірному майні.

Як регламентовано ст.372ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

На підставі ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Позивачем надано докази того, що нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, тобто існують законні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного майна.

Суд зазначає, що у даній справі відповідач у встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження по справі та ЦПК України строк не подав відзиву, не висловив жодних заперечень з приводу презумпції спільності майна та рівності часток сторін, та жодних доказів того, що спірне майно придбано за його особисті грошові кошти (отримані у спадщину, набуті до шлюбу, набуті внаслідок дарування, тощо) та без мети набуття у спільну власність.

Суд вважає встановленим та доведеним, що житловий будинок: загальною площею будинку 127,8 кв. м., що розташований по АДРЕСА_1 та земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 із кадастровим номером: :03:015:0007, площею 0,0659 га,, цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд є об`єктами права спільної сумісної власності сторін, хоча і оформлені та зареєстровані за відповідачем.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що сторони набули спірне майно у спільну власність і частки їх у даному майні є рівними. Тому позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України до задоволення підлягає також вимога позивача про стягнення із відповідача сплаченого при поданні позову судового збору в розмірі 4 304,42грн.

Керуючись ст. ст. 12, 263-265, 268, 273,280-282 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов, поданий в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Боровець Миколою Степановичем до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку із кадастровим номером: :03:015:0007, площею 0,0659 га, цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок із загальною площею будинку 127,8 кв. м., житлова площа якого 73,0 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частки земельної ділянки із кадастровим номером: :03:015:0007, площею 0,0659 га, цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частки житлового будинок із загальною площею будинку 127,8 кв. м., житлова площа якого 73,0 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 4 304 ( чотири тисячі триста чотири) гривні 43 копійки судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 07.06.2024

Суддя: М. Д. Новосад