КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/6202/23 Головуючий у суді І інстанції: Яковлєва Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який представляє інтереси Бориспільської міської ради, Бориспільського міського голови Борисенка Володимира Костянтиновича та Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бориспільського міського голови Борисенка Володимира Костянтиновича, Виконавчого комітету Бориспільської міської ради, Бориспільської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року адвокат Станько В.І., який діє від імені ОСОБА_2 подав до Бориспільського міськрайонного суду Київської області позов, яким просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К. за № 199-ос від 14 червня 2023 року «Про звільнення директора Управляючого муніци-пального комунального підприємства - 1 ОСОБА_2 », стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Вимоги обґрунтовано тим, що 06 листопада 2020 року між Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради та ОСОБА_2 було укладено контракт про призначення позивача на посаду директора Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 на термін з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2023 року. 26 січня 2023 року розпорядженням Бориспільського міського голови ОСОБА_3 від цієї ж дати за № 24-ос позивача було звільнено з займаної посади до закінчення терміну дії контракту, у зв`язку з реорганізацією підприємства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Не погодившись зі звільненням, ОСОБА_2 подав позов до суду, у зв`язку з чим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 року, ухваленого у цивільній справі за № 359/1980/23, позовні вимоги задоволено частково : визнано не - законнимм та скасовано розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К. № 24-ос від 26 січня 2023 року, поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 з 26 січня 2023 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Дане судове рішення в частині поновлення позивача на роботі допущено до негайного виконання.

14 червня 2023 року на виконання вимог рішення суду, Бориспільський міський голова ОСОБА_3 видав розпорядження № 197-ос «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 ». Попри це, цього ж числа, розпорядженням Бориспільського міського голови ОСОБА_3 за № 199-ос ОСОБА_2 знову було звільнено з посади директора Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 з 26 січня 2023 року до закінчення строку дії контракту на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає повторне своє звільнення незаконним, поновлення, у зв`язку з цим, на підставі судового рішення, формальним та таким, що порушує його трудові права, оскільки в контракті, укладеному між позивачем та Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради відсутні умови, за яких роботодавець мав можливість достроково припинити контракт у разі реорганізації підприємства, зокрема шляхом приєднання.

Крім того, зазначив, що при звільненні роботодавцем не дотримано вимог ч. 2 ст. 40, ч. 1-3 ст. 49 прим. 2 КЗпП України щодо забезпечення ОСОБА_2 гарантій на працю, забезпечення можливості перевестись на іншу посаду та заборони від незаконного звільнення.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Бориспільського міського голови ОСОБА_3 від 14 червня 2023 року за № 199-ос «Про звільнення директора Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 ОСОБА_2 ».

Стягнуто солідарно з Виконавчого комітету Бориспільської міської ради та Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового бору в розмірі 1073 грн 60 коп..

Стягнуто солідарно з Виконавчого комітету Бориспільської міської ради та Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 8000 грн 00 коп..

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник відповідачів - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що станом на час поновлення на роботі на посаді директора, в реєстрі юридичних осіб, Управляюче муніципальне комунальне підприємство № 1 - припинено з 26.01.2023 року у зв`язку із реорганізацією та затвердженням передавального акту. Таким чином посади директора УМКП-1 не існує. Підставою звільнення слугувало не скорочення штату, а саме те, що фактично юридичної особи Управляюче муніципальне комунальне підприємство № 1 - на момент виконання рішення суду не існувало. Тому ОСОБА_2 звільнено з посади директора юридичної особи, яка є припиненою і на момент поновлення вже не існувало а ні такої посади, а ні організації. Таким чином вважає висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_2 було запропоновано вакантні посади в новоутвореному підприємстві пізніше, ніж звільнено не є підставою для визнання спірного розпорядження міського голови незаконним.

Також зазначив, що після проведення вищевказаної реорганізації було ліквідовано посаду позивача так як і юридичну особу комунальне підприємство шляхом приєднання до комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління», яке в подальшому змінило назву на КП КК«Мій дім-Бориспіль» і в якому керівна посада не є вакантною. Інших вакансій рівнозначних займаній посаді позивача не має.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначив те, що 26.03.3024 на адресу Бориспільської міської ради надійшло Подання Бориспільської окружної прокуратури, з якого ми дізнались, що відносно ОСОБА_2 , як керівника припиненої юридичної особи складено 16 протоколів щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 172-7 КУпАП за вчинення адмінправопорушень, пов`язаних з корупцією та визнано виним у вчиненні цих правопорушень. Про існування даних адмінпроваджень жоден з відповідачів не знав під час розгляду справи і дізнався з Подання Прокуратури від 26.03.2024 року. ОСОБА_2 є суб`єктом на якого розповсюджується ЗУ «Про запобігання корупції», а тому і наслідки щодо можливості займати керівні посади, після набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення розповсюджується і на керівника комунального підприємства, а саме є підставою для звільнення.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що на переконання предстанвика відповідачів, виконавчий комітет та Бориспільська міська рада не є належним відповідачами у даній справі, з огляду на те, що єдиною вимогою позивача є скасування розпорядження міського голови, жодних вимог до Виконавчого комітету або до Бориспільської міської ради не заявлено, жодних доказів чи обґрунтування порушення прав позивача з боку Виконавчого комітету чи Бориспільської міської ради не долучено.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги в частині стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу, представник відповідачів вважає, що заявлений позов стосується стандартних питань щодо визнання протиправним та скасування акту посадової особи органу місцевого самоврядування ненормативного характеру, тому вважаємо суму у 8000 грн не співрозмірною із складністю справи. Вважає, що складання стандартного позову про скасування розпорядження міського голови не коштує 5000 грн і дана сума є завищеною та необгрунтованою, більш того, в договорі на падання правової допомоги будь-якої суми не заначено. Акт виконаних робіт погоджений сторонами відсутній, лише в самому позові було зазначено лише орієнтовний розрахунок.

14 травня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказував на те, що апелянтом не зазначено які саме норми матеріального права було порушено судом першої інстанці, а основна частина апеляційної скарги щодо обгрунтування правомірності звільнення позивача із займаної посади здебільшого приділена виключно викладу обставинам, що були встановлені судом першої інстанції.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 172-7 КУпАП, позивач зазначав, що апелянтом не наведено жодного доводу стосовно взаємозв`язку притягнення позивача до юридичної відповідальності із предметом позову у цій справі.

Вважає, що доводи апеляційної скарги щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу не грунтуються на належних і допустимих доказах, а лише містять оціночні судження щодо предмету позову, складності справи, її обставин.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір задовольняючи позовні вимоги в частині визнання незаконним розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К. від 14 червня 2023 року за № 199-ос «Про звільнення директора УМКП 1 ОСОБА_2 », суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не передбачено такої підстави для розірвання трудового договору, як «реєстрація припинення юридичної особи».

Також суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що 14 червня 2023 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» видало наказ за № 154-к, яким зобов`язано директора підприємства запропонувати ОСОБА_2 наявні у Комунальному підприємстві «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» вакантні посади згідно додатку. Вказаний наказ разом з додатком у виді переліку трьох вакантних посад на підприємстві направлено позивачу Комунальним підприємством «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» засобами зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта» 22 червня 2023 року та отримано ОСОБА_2 особисто 11 липня 2023 року. Тобто, запропоновані вакантні посади направлено Комунальним підприємством «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» та отримано позивачем вже після звільнення ОСОБА_2 .. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги ч. 1 ст. 32 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України виконано Бориспільським міським головою ОСОБА_3 та Комунальним підприємством «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» формально, без реального бажання забезпечити права ОСОБА_2 обрати одну з запропонованих наявних посад та, відповідно, його право на працю.

Задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції при визначені суми відшкодування виходив з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру та обгрунтовував свої висновки тим, що позовну заяву разом з додатками підготував, виготовив та направив до суду адвокат Станько В.І. (5000 грн 00 коп. + 500 грн 00 коп. + 500 грн 00 коп.) та ним прийнято особисту участь при розгляді справи в судовому засіданні від 06 листопада 2023 року (2000 грн 00 коп.), тобто суд першої інстанції вважав доведеними і належним чином підтвердженими є витрати ОСОБА_2 на правову допомогу в розмірі 8000 грн. 00 коп..

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 06 листопада 2020 року між Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради та ОСОБА_2 укладено контракт, на підставі якого останній був призначений на посаду директора Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 на термін з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2023 року (а.с. 9-16).

Рішенням Бориспільської міської ради за № 1939-26-VIII від 26 липня 2022 року УМКП-1 реорганізовано шляхом приєднання до Комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» (а.с. 20-23).

На підставі рішення Бориспільської міської ради за № 2291-34-VIII від 20 січня 2023 року Комунальне підприємство «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» перейменовано в Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль».

Розпорядженням Бориспільського міського голови Борисенка В.К. за № 24-ОС від 26 січня 2023 року ОСОБА_2 був звільнений з посади директора УМКП-1 у зв`язку із реорганізацією підприємства, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 17).

05 червня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення у цивільній справі за № 359/1980/23, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив частково, а саме: визнано незаконним та скасовано розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К. за № 24-ОС від 26 січня 2023 року про звільнення ОСОБА_2 та поновлено останнього на посаді директора УМКП-1 з 26 січня 2023 року. У задоволені позову в частині вимог про поновлення на посаді директора комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль», а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасовано та ухвалено по справі в цій частині нове судове рішення, на підставі якого: 1) з Комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 січня 2023 року по 12 грудня 2023 року в розмірі 163 916 грн 04 коп.; 2) стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 639 грн 16 коп., 3) стягнуто з Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 3000 грн 00 коп. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вказана постанова апеляційної інстанції набрала законної сили 12 грудня 2023 року.

На виконання рішення Бориспільський міськрайонний суд Київської області від 05 червня 2023 року розпорядженням Бориспільського міського голови ОСОБА_3 за № 197-ос від 14 червня 2023 року розпорядження від 26 січня 2023 року за № 24-ос «Про звільнення директора УМКП 1 ОСОБА_2 » скасовано та поновлено позивача на цій же посаді з 26 січня 2023 року. Директора Комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» зобов`язано забезпечити виконання рішення суду (а.с. 18).

Розпорядженням Бориспільського міського голови Борисенка В.К. за № 198-ос від 14 червня 2023 року зобов`язано Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» запропонувати ОСОБА_2 вакантні посади в межах штатного розпису (а.с. 59).

14 червня 2023 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» видало наказ за № 154-к, яким зобов`язано директора підприємства запропонувати ОСОБА_2 наявні у Комунальному підприємстві «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» вакантні посади згідно додатку (а.с. 62-63).

Вказаний наказ разом з додатком у виді переліку трьох вакантних посад на підприємстві направлено позивачу Комунальним підприємством «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» засобами зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта» 22 червня 2023 року та отримано ОСОБА_2 особисто 11 липня 2023 року. Наведене підтверджується квитанцією до рекомендованого листа 400 та рекомендованим повідомленням про вручення рекомендованого листа (а.с. 64).

14 червня 2023 року Бориспільський міський голова ОСОБА_3 видав розпорядження № 199-ос «Про звільнення директора УМКП 1 ОСОБА_2 » з займаної посади 26 січня 2023 року, до закінчення терміну дії контракту, у зв`язку з реєстрацією припинення юридичної особи (а.с. 19).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання..

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Тому скорочення чисельності або штату може бути самостійними причинами звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Таким чином, прийняття рішення про внесення змін до штатного розпису є компетенцією відповідача та є складовою права на управління діяльністю підприємством.

Суд не вирішує питання щодо доцільності змін в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників, так як вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).

Така правова позиція щодо застосування норм матеріального права в тотожних правовідносинах викладена в постанові КСЦ ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 756/10727/16, постанові КСЦ ВС від 07 серпня 2019 року у справі № 367/3870/16-ц.

Згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Аналогічне положення викладено у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 278/2487/21, провадження № 61-4649св22.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року (провадження № 6-40цс15), зазначено, що оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2022 року Бориспільською міською радою прийнято рішення № 1939-26-VIII «Про реоганізацію Управляючого муніципального комунального підприємства-1 Бориспільської міської ради шляхом приєднання до кумунального підприємства «Житлове ремонтно-експуатаційне управління».

В подальшому, міською радою прийнято рішення «Про затвердження передавального акту Управляючого муніципального комунального підприємства-1» від 20.01.2023 року № 2366-34-VII.

Судом встановлено, що після проведення вищевказаної реорганізації було ліквідовано посаду позивача так як і юридичну особу Комунальне підприємство шляхом приєднання до Комунального підприємства «Житлове ремонтне-експлуатаційне управління», яке в подальшому змінило назву на Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» та в якому керівна посада не є вакантною. Інших вакансій рівнозначних займаній посаді позивача немає.

Крім того, ОСОБА_2 , реорганізованою та новоствореною організацією, запропоновано вакантні посади в створеному підприємстві Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль».

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не передбачено такої підстави для розіравання трудового договору, як «реєстрація припинення юридичної особи», оскільки відповідно до вказаної норми КЗпП України чітко визначено, що роботодавець має право розірвати строковий трудовий договір з працівником з валсної ініціативи у випадку реорганізації підприємства.

Також суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач працював директором по трудовому контракту, зазначена посада займається та укладається трудовий контракт на підставі конкурсу, а саме з переможцем конкурсу.

Також суд апеляційної інстанції зазначені в оскаржуваному рішенні висновки суду першої інстанції про те, що запропоновані вакантні посади направлено Комунальним підприємством «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» та отримано позивачем вже після звільнення ОСОБА_2 , а тому відповідач формально, без реального бажання забезпечити права позивача обрати одну з запропонованих наявних посад вважає помилковими, оскільки на момент поновлення ОСОБА_2 (14.06.2023 року) внаслідок реорганізації було ліквідовано посаду позивача так, як і юридичну особу Комунальне підприємство шляхом приєднання до Комунального підприємства «Житлове ремонтне-експлуатаційне управління». Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач погодився або відмовився на запропоновані вакантні посади, які пропонувались для переходу, у зв`язку з реорганізацією Управляючого муніципального комунального підприємства-1 Бориспільської міською ради.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивача було притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, що підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2023 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року, що в свою чергу виключає можливість позивача обіймати певні посади.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач Бориспільський міський голова ОСОБА_3 діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до закону видав оспорюване розпорядження.

З урахуванням наведеного, встановивши, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме реорганізація юридичної особи, відповідач запропонував позивачеві наявні вакантні посади на які позивач ніяким чином не відреагував, колегія суддів дійшла висновку про те, що звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України проведено законно, оскільки відбулось із дотриманням вимог ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відтак, суд першої інстанції надав не правильну оцінку доказам, наявним в матеріалах справи та прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги заслуговують на уваги суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що трудове право позивача не було порушено відповідачем.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрат по оплаті правової допомоги в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, тому відповідно відсутні підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, сплачених або таких, що мають бути сплачені ним, як стороною не на користь якої ухвалене судове рішення за результатом апеляційного перегляду даної справи по суті спору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Що стосується судових витрат у суді апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а відповідачем понесено судові витрати - сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, то слід компенсувати Виконавчому комітету Бориспільської міської ради за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1610 грн 40 коп..

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який представляє інтереси Бориспільської міської ради, Бориспільського міського голови Борисенка Володимира Костянтиновича та Виконавчого комітету Бориспільської міської ради задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Бориспільського міського голови Борисенка Володимира Костянтиновича, Виконавчого комітету Бориспільської міської ради, Бориспільської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення відмовити.

Компенсувати Виконавчому комітету Бориспільської міської ради (, адреса: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вулиця Київський Шлях, буд., 72) судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 1610 (одна тисячі шістсот десять) грн 40 коп. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «05» червня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник