Провадження № 2/641/891/2024 Справа № 641/7633/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Онупко М.Ю.,

за участю секретаря Поялкової М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DN81AR55720299 від 29.01.2008 року в розмірі 70 864,74 грн., а також стягнути судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № DN81AR55720299 від 29.01.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 77 804,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.01.2015 року.

Також, зазначив, що на виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачем 03.05.2020 року було направлена претензія кредитора до Сьомої харківської державної нотаріальної контори. 26.05.2020 року позивачем була отримана відповідь від Четвертої харківської державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».

Крім того 26.09.2023 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 70 864,74 грн., а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.11.2023 року цивільну справу № 641/7633/23 прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини своєї не явки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № DN81AR55720299 від 29.01.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 77 804,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.01.2015 року.

Крім того між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір № DN81AR55720299 від 29.01.2008 року відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит в розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник надає банку предмет застави в заставу.

Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на дату смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за договором від 29.01.2008 року ОСОБА_2 мав заборгованість в розмірі 70 864,74 грн., з яких 55 220,50 грн. заборгованість за кредитом, 4,83 грн. заборгованість за відсотками, 15 639,41 грн. заборгованість з пені.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції встановлено, що ОСОБА_2 , 1962 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, з заявами про відмову від спадщини від 13.03.2013 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , звернулись до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори його мати ОСОБА_3 та його брат ОСОБА_1 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаних заявах ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зазначили, що відмовляються від прийняття спадщини. Нотаріусом було роз`яснено, що відмова від спадщини має місце у відношенні всього спадкового майна, а не його частки.

Окрім того, з копії матеріалів спадкової справи № 196/2013 року заведеної після смерті ОСОБА_2 , 1962 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори 07.05.2020 року надійшла претензія кредитора. Відповідно до вказаної претензії вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до боржника ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в якій просить включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 92 049,99 грн.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Частинами першою та другою ст. 1282 ЦК України встановлено, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, що до цього причетні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем в цій справі, оскільки ним у встановлений законом строк до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори було подано заяву про відмову від спадщини, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача.

При цьому позивач не позбавлений права на судовий захист у правовідносинах щодо спадкування шляхом подання позову до належного відповідача за своїми позовними вимогами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача АТ КБ «ПриватБанк».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265,280-283 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. Ю. Онупко