Справа № 484/2696/24
Провадження № 2/484/1044/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2024 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання Кузьменко Ю.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом

У С Т А Н О В И В :

21.05.2024 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Родинні відносини позивачки зі спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , витягом з ДРАЦС про шлюб, рішенням суду про розірвання шлюбу. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина за законом та за заповітом.

Батько позивачки ОСОБА_4 , залишив на її ім`я заповіт посвідчений Кумарівською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, від 24 грудня 2012 року за реєстровим № 30 на:

- житловий будинок за адресою:, АДРЕСА_1 ;

Вищевказане майно належало ОСОБА_4 , на підставі Рішення № 129 виконавчого комітету Кумарівської сільської ради народних депутатів Первомайського району Миколаївської області від 03.10.1988 року, яким було відведено земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,24 га, для індивідуального будівництва житлового будинку громадянину.

02.11.1988 року ОСОБА_4 , звернувся до Первомайського БТІ із замовленням Квитанції серія А № 128, для реєстрації його будинку по

АДРЕСА_2 Миколаївської області, належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 03.10.1988 року № 129, виданого виконавчим комітетом Кумарівської сільської ради народних депутатів Первомайського району Миколаївської області та технічного паспорту від 08.07.1988 року.

19 квітня 2024 року, ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_5 , державного нотаріуса Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом, на майно, що залишилося після емер ті її батька ОСОБА_4 .

Інших спадкоємців, в тому числі спадкоємців наступних черг, які протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували, надавали іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, був у безпорадному стані, немає.

Спадкоємців на обов`язкову частку у спадщині згідно статті 1241 Цивільного кодексе України немає.

19 квітня 2024 року державним нотаріусом ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Свою відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно державний нотаріус мотивував тим, що у позивачки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця і рекомендував звернутися до суду.

Враховуючи вище наведене, було повідомлено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена, питання визначення належності майна попередньому власнику повинно вирішуватися у судовому порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За викладених обставин, позивачка не має можливості надати правовстановлюючий документ на житловий будинок державному нотаріусу, через що не в змозі оформити спадкове майно, а тому змушена звернутися до суду з зазначеним позовом.

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України та ч. 2. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нову річ. яка виготовлена (створена) особою, набувається нею. якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від ЗО травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» якщо будівництво нерухомого майна здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки, як забудовника входять до складу спадщини.

Згідно п. 41 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються, зокрема: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

Відповідно до п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015р. № 1127 (далі Порядок) для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них. що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Таким чином, за позивачкою можливо визнати право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею розміром 0,24 га відведеній для будівництва та обслуговування будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218, 1220-1222, 1225, 1261, 1267, ч. 1 1268, ч. 3 1273. 1278 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем па час відкриття спадщини, вважається таким. що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї - ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року права па нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5І зареєстроване в Мінюсті 1 8 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так. 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення"(втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист. Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист. Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Дсржжиглокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56. передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до роз`яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449. якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму листі № 24- 753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. Зет. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно Порядку вчинения нотаріальних дій нотаріусами України (Глава 10 затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 №296/5 зареєстрованого за №282/20595.- видача Свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державної реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності спадкодавця на таке майно п.4.15, витягу Державного земельного кадастру на земельну ділянку п.4,20.).

За викладених обставин спадкоємець, змушений звернутися до суду за для визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивачки в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність та відсутність позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання надали заяви з проханням слухати справу у їхню відсутність, позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом від 24 грудня 2012 року, посвідченим Кумарівською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, реєстровий номер 30, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кумарі, Первомайського району, Миколаївської області (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 19.11.2020 р.).

До складу спадщини після його смерті входить, зокрема, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, у зв`язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нього, про що була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Зазначений житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 03.10.1988 року, зареєстрованого за № 129, виданого виконавчим комітетом Кумарівської сільської ради народних депутатів Первомайського району Миколаївської області та технічного паспорту від 08.07.1988 року.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації.

Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮ України № 7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кумарі, Первомайського району, Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: