Справа № 646/6274/24
№ провадження 2-з/646/9/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2024 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в особі судді Клімової С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В :

До Червонозаводського районного суду м. Харкова через підсистему «Електронний суд» 07.06.2024 від представника ОСОБА_1 адвоката Кислого А.М. надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви до ТОВ «Аналітик Фінанс», ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алєйнікової К.Л., треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Державна іпотечна установа про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем та витребування майна з чужого незаконного володіння, у якій заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 та заборонити вчиняти відчуження кв. АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник заявника зазначив, що 25.08.2005 ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа Палєвою Оленою Миколаївною, реєстровий № 1562. 25.08.2005 для отримання коштів на придбання квартири ОСОБА_1 уклала з банком «Фінанси та Кредит» кредитний договір № 202/08 на суму 16 000 доларів США. В забезпечення повернення кредитних коштів 25.08.2005 між банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, що був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа Палєвою Оленою Миколаївною, реєстровий № 1569. У той же день приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа Палєвою Оленою Миколаївною було накладено заборону відчуження квартири, реєстровий № 144. 11.02.2015 між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір відступлення права вимоги № 17/4-В за усіма договорами, пов`язаними з вказаною квартирою. 17.09.2015 постановою Національного банку України за №612 Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесене категорії неплатоспроможних. 01.10.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки було внесено рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень № 24957903, іпотекодержатель Державна іпотечна установа, іпотекодавець ОСОБА_1 . 20.11.2021 у вказану квартиру протиправно (шляхом злому замків на вхідної двері) вселена відповідач ОСОБА_3 . Як пізніше стало відомо, 15.11.2021 між ТОВ «Аналітик Фінанс» та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , реєстровий № 5735. З тексту договору від 15.11.2021, реєстровий № 5735, ОСОБА_1 стало відомо, що на момент продажу квартира належала ТОВ «Аналітик Фінанс» на підставі дублікату договору іпотеки, посвідченого 25.06.2005, виданого 19.08.2021, реєстровий № 1560. Але до 25.08.2005 ніяких інших обтяжень, крім заборони відчуження квартири, реєстровий № 144 від 25.08.2005 не існувало. Право власності ТОВ «Аналітик Фінанс» на кв. АДРЕСА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.11.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алейніковою Катериною Леонідівною, номер запису про право власності: 44898032, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120. ОСОБА_1 вважає державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки від 02.11.2021, номер запису про право власності: 44898032, протиправною та має намір підготувати та подати у строк передбачений ЦПК України позов про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки (квартири АДРЕСА_1 ) за іпотекодержателем (ТОВ «Аналітик Фінанс») та витребування майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 .

Представник заявника просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру та заборони вчиняти відчуження квартири до набрання рішенням суду за даним позовом законної сили, оскільки існує загроза, що спірна квартира може бути відчужена третім особам. Таким чином, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, розглянувши матеріали справи, суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених ЦПК України.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17 Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Представник заявника - адвокат Кислий А.М., звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартира АДРЕСА_1 та заборонити вчиняти відчуження кв. АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням, вказує підставою для застосування такого заходу забезпечення можливість відповідача відчужити майно на користь третіх осіб з метою невиконання рішення суду у разі задоволення позовної заяви.

Однак при вивченні заяви, суддею було встановлено, що як вбачається з автоматизованої системи документообігу суду, роботу якої у Червонозаводському районному суді м. Харкова забезпечує комп`ютерна програма «Д-3»,в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова в судді Янцовської Т.М. перебувала заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, справа 646/7791/21.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.11.2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви було задоволено та накладено арешт на майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони її відчуження. Арешт на вказане майно по даній справі не скасований.

Представником заявника - адвокатом Кислим А.М. не доведено, що відповідач здійснює будь-які підготовчі дії щодо продажу вказаного нерухомого майна.

Крім того на вказану квартиру було накладено арешт ухвалою суду від 26.11.2021 року, дана ухвала сама по собі вже унеможливлює продаж квартири під час дії заборони відчуження.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Накладення арешту та заборони вчинення реєстраційних дій на квартиру вдруге не вбачається необхідним. При чинним вжитим заходам, які на теперішній час не скасовані, суд не вбачає підстав дублювати накладення арешту та заборони вчинення реєстраційних дій.

Отже, суд не може зробити висновку про наявність підстав, які б свідчили що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, адже на квартиру вже накладено арешт та заборону здійснювати реєстраційні дії щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, заявником не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, адже такі заходи вже вжиті та на теперішній час не скасовані, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Клімова