ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року

м. Київ

справа № 693/364/20

провадження № 61-11267св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне підприємство «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Центр надання послуг Жашківської районної адміністрації Черкаської області, Селянське фермерське господарство «Петровіт»,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «Бригада-Плюс» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19 травня 2022 року у складі судді Шимчика Р. В. та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року у складі колегії суддів Карпенко О. В., Василенко Л. І., Бородійчука В. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 (далі - ПП «Бригада-Плюс»), треті особи: Центр надання послуг Жашківської районної адміністрації Черкаської області, Селянське фермерське господарство «Петровіт» (далі - СФГ «Петровіт»), про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною та розірвання договору оренди.

Позов мотивовано тим, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 27 квітня 2005 року його матері ОСОБА_2 належала земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,00479 га, розташована в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області.

28 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, тобто до 28 грудня 2020 року.

01 березня 2019 року внаслідок тривалої хвороби мати померла, а вказану земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 вересня 2019 року отримав позивач.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 дізнався, що 04 березня 2019 року, тобто через три дні після смерті матері, до реєстру внесено інформацію про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки на підставі додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 22 серпня

2018 року, згідно з умовами якої суб`єктами іншого речового права є ПП «Бригада-Плюс» та орендодавець ОСОБА_1 , який на момент державної реєстрації власником земельної ділянки не був, а став ним лише 05 вересня 2019 року.

При цьому змін і доповнень до договору оренди землі ОСОБА_2 не підписувала та не погоджувала зміни розміру орендної плати до договору, тому що після закінчення строку договору оренди вона мала намір самостійно разом зі своїм сином обробляти земельну ділянку. Жодних доручень про надання повноважень на підписання угод чи доповнень до угод ОСОБА_2 також нікому не надавала.

Крім того, орендну плату за користування земельною ділянкою керівник

ПП «Бригада-Плюс» ОСОБА_3 за 2019 рік не сплатив.

Отримавши додаткову угоду від 20 лютого 2019 року до договору оренди землі б/н від 28 грудня 2010 року від керівника ПП «Бригада-Плюс» ОСОБА_3, позивач виявив, що підпис його матері ОСОБА_2 у додатковій угоді підроблений.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 17 лютого

2020 року договір землі без номера та дати, укладений між ОСОБА_1 (власником) та ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 , відсутній, а наявний лише запис про договір суборенди з ФСГ «Петровіт», який зареєстрований 28 лютого 2019 року та має строк дії до 22 грудня 2030 року.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 25 лютого 2020 року № 31 підпис від імені ОСОБА_2 в додатковій угоді до договору оренди землі з кадастровим номером :02:001:0470 від 22 серпня 2018 року у графі «Орендодавець» виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою, що є підставою для визнання недійсною спірної угоди.

Крім того, за період з 01 грудня 2018 року до 01 грудня 2019 року позивач як власник земельної ділянки не отримував від ПП «Бригада-Плюс» орендну плату за користування земельною ділянкою у встановленому законодавством розмірі в сумі 12 786,86 грн.

Зазначені неправомірні дії відповідача завдали позивачу глибоких душевних страждань за відкриту неповагу до його права та у зв`язку з приниженням честі та гідності власника земельної ділянки, який не має можливості нею користуватися та отримувати прибуток. З початку досудової підготовки в позивача з`явилося відчуття постійного хвилювання, нервові розлади, безсоння, непередбачені витрати, пов`язані зі зверненням до суду, прокуратури, поліції та необхідністю доказування своєї очевидної правоти, а тому позивач вважав наявними підстави для відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн.

Разом із тим позивач вказав, що за період із 01 грудня 2018 року до 01 грудня 2019 року від ПП «Бригада-Плюс» не отримав плату за користування земельною ділянкою у встановленому законодавством розмірі у вигляді орендної плати в сумі 12 786,68 грн.

З урахуванням заяви про зміну позовних вимог у новій редакції від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 остаточно просив суд:

визнати неукладеною (нікчемною) додаткову угоду б/н від 22 серпня

2018 року до договору оренди землі від 28 грудня 2010 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0470, яка розташована

в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 вересня 2019 року, укладену між спадкодавцем ОСОБА_2 та ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 ;

зобов`язати ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0470, яка розташована в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради

с. Безпечна Уманського району Черкаської області, та не чинити йому перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном на власний розсуд;

скасувати рішення про державну реєстрацію додаткового договору оренди земельної ділянки від 22 серпня 2018 року до договору оренди землі від 28 грудня 2010 року, укладеного між ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0479 га з кадастровим номером :02:001:0470, яка розташована в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради с. Безпечна Уманського району Черкаської області та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 вересня 2019 року;

стягнути з ПП «Бригада-Плюс» розмір судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: за правничу допомогу в сумі 62 500,00 грн, виклики спеціаліста, висновок спеціаліста в сумі 7 500,00 грн, призначення почеркознавчої експертизи в сумі 15 000,00 грн, транспортні витрати адвоката, виклик свідків до суду та моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 19 травня

2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неукладеною додаткову угоду б/н від 22 серпня 2018 року до договору оренди землі б/н від 28 грудня 2010 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0470, яка розташована в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради с. Безпечна Уманського району Черкаської області та належить ОСОБА_1 .

Зобов`язано ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0470, яка розташована в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради

с. Безпечна Уманського району Черкаської області, та не чинити йому перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні вказаною земельною ділянкою.

Скасовано рішення про державну реєстрацію додаткової угоди б/н від 22 серпня 2018 року до договору оренди землі б/н від 28 грудня 2010 року, укладеного між ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0479 га з кадастровим номером :02:001:0470, яка розташована в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради

с. Безпечна Уманського району Черкаської області та належить ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 не підписувала додаткової угоди від 22 серпня 2018 року до договору оренди землі

від 28 грудня 2010 року, що суперечить вимогам чинного законодавства, а тому наявні правові підстави для визнання такої угоди неукладеною. У випадку припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором, у зв`язку з чим позовні вимоги про повернення земельної ділянки позивачу та скасування державної реєстрації права оренди підлягають задоволенню.

Додатковим рішенням Жашківського районного суду Черкаської області

від 25 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПП «Бригада-Плюс»

в особі керівника ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди та судових витрат задоволено частково.

Стягнено з ПП «Бригада-Плюс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі

2 000,00 грн.

Стягнено з ПП «Бригада-Плюс» на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме:

6 714,04 грн за проведення судової почеркознавчої експертизи від 10 червня 2021 року № 2328/2329/21-32; 1 681,60 грн сплаченого судового збору, що в загальній сумі становить 8 382,64 грн.

У частині стягнення судових витрат на правничу допомогу відмовлено.

Додаткове рішення мотивовано тим, що судовий збір та витрати на проведення експертних досліджень, сплачені позивачем та підтверджені належними письмовими доказами, у порядку статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Разом із тим ОСОБА_1 не надав доказів щодо понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 62 500,00 грн, з яких сплачено за чеком в сумі 42 000,00 грн, витрат за проведення дослідження спеціаліста та його висновок у сумі 7 500,00 грн та транспортні витрати адвоката (за використання автомобіля в сумі 17 000,00 грн та за використання пального на суму 34 000,00 грн),

у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19 травня 2022 року залишено без змін.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції по суті спору, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до висновку спеціаліста від 25 лютого 2020 року № 31 та висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 10 червня 2021 року № 2328/2329/21-32 підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Орендодавець» у додатковій угоді (без номера) від 22 серпня 2018 року до договору оренди землі (без номера) від 28 грудня

2010 року, яка укладена між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем

ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 , щодо земельної ділянки

з кадастровим номером :02:001:0470, виконаний не ОСОБА_2 ,

а іншою особою, що є підставою для визнання такої угоди неукладеною. Оскільки реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю, позовні вимоги про скасування реєстрації права оренди та повернення земельної ділянки власникові підлягають задоволенню.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У листопаді 2022 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку

ПП «Бригада-Плюс» подало касаційну скаргу на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19 травня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень ПП «Бригада-Плюс» зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вказує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 червня

2019 року у справі № 9901/847/18, від 23 червня 2020 року у справах

№ 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі

№ 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 вересня 2020 року у справі

№ 914/1201/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19, від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19, та не дослідили зібрані у справі докази (пункти 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. У свою чергу, судами першої та апеляційної інстанцій помилково застосовано до спірних правовідносин положення статей 16, 203, 215 ЦК України, статей 2, 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В обґрунтування порушень судами норм процесуального права заявник посилається на те, що позовну заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, оскільки ордер адвоката Процана Ю. Г. не містить конкретної назви органу, в якому надається правова допомога, а лише загальну вказівку - суди загальної юрисдикції.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Жашківського районного суду Черкаської області.

У січні 2023 року справу № 693/364/20 передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 09 серпня 2023 року, проведеного на підставі розпорядження Верховного Суду від 09 серпня 2023 року № 959/0/226-23, справу призначено судді-доповідачеві Фаловській І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2024 року призначено справу до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 467824 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 3,0479 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області (а. с. 32, т. 1).

28 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,0479 га строком на 10 років (а. с. 34-37, т. 1).

Договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Жашківському районі Черкаської області, про що в Державному реєстрі земель здійснено запис

від 21 березня 2011 року за № 00112 (а. с. 49, т. 1).

22 серпня 2018 року між ОСОБА_2 та ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 до договору оренди земельної ділянки від 28 грудня 2010 року було укладено додаткову угоду, відповідно до якої, зокрема, змінено пункт

8 договору оренди та зазначено, що договір укладено до 22 грудня 2030 року

(а. с. 38, т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 39, т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Безпечнівською сільською радою Жашківського району Черкаської області

15 лютого 2019 року, спадкоємцем земельної ділянки загальною площею 3,0479 га з кадастровим номером :02:001:0470 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є ОСОБА_1

(а. с. 40, т. 1). Державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 проведена 05 вересня 2019 року (а. с. 48, т. 1).

Згідно з висновком спеціаліста від 25 лютого 2020 року № 31, наданим відокремленим підрозділом «Центр експертиз та оцінки» ПП «Консалтинг Експерт Груп «Диктум-Фактум», підпис від імені ОСОБА_2 в додатковій угоді до договору оренди землі з кадастровим номером :02:001:0470

в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради від 22 серпня 2018 року у графі «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (а. с. 75-82, т. 1).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 693/364/20 від 10 червня

2021 року № 2328/2329/21-32 підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Орендодавець» у додатковій угоді (без номера) від 22 серпня 2018 року до договору оренди землі (без номера) від 28 грудня 2010 року, яка укладена між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 , щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0470, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (а. с. 48-54, т. 2).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8частини першої статті 411, частиною другоюстатті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши доводи касаційної скарги з підстав та у межах касаційного оскарження, з урахуванням частини третьої статті 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, додаткове рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не відповідають зазначеним вимогам закону.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який

не суперечить закону.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до положень статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Тлумачення статті 20 ЦК України з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим. Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності.

При цьому відмова в задоволенні позову з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту можлива за умови встановлення порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача.

У справі, що переглядається, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив суд:

визнати неукладеною (нікчемною) додаткову угоду б/н від 22 серпня

2018 року до договору оренди землі від 28 грудня 2010 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0470, яка розташована

в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 вересня 2019 року, укладену між спадкодавцем ОСОБА_2 та ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 ;

зобов`язати ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0470, яка розташована в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради

с. Безпечна Уманського району Черкаської області, та не чинити йому перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном на власний розсуд;

скасувати рішення про державну реєстрацію додаткового договору оренди земельної ділянки від 22 серпня 2018 року до договору оренди землі від 28 грудня 2010 року, укладеного між ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0479 га з кадастровим номером :02:001:0470, яка розташована в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради с. Безпечна Уманського району Черкаської області та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 вересня 2019 року.

Позивач як власник земельної ділянки оспорював факт укладення додаткової угоди від 22 серпня 2018 року до договору оренди землі від 28 грудня 2010 року між спадкодавцем ОСОБА_2 та ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника

ОСОБА_3 , посилаючись на те, що змін і доповнень до договору оренди землі ОСОБА_2 не підписувала та не погоджувала. У зв`язку з відсутністю волевиявлення власника земельної ділянки на укладання додаткової угоди, на думку позивача, додаткова угода б/н від 22 серпня 2018 року до договору оренди земельної ділянки підлягає визнанню неукладеною (нікчемною).

Таким чином, ОСОБА_1 вважав своє право порушеним у зв`язку з тим, що ні він, ні спадкодавець ОСОБА_2 не підписували додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, що підтверджується висновком спеціаліста від 25 лютого 2020 року № 31, наданим відокремленим підрозділом «Центр експертиз та оцінки» ПП «Консалтинг Експерт Груп «Диктум-Фактум» на запит позивача до звернення до суду із позовом, а також висновком експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 693/364/20 за клопотанням позивача. Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 спершу просив суд розірвати додаткову угоду, а в подальшому змінив позовні вимоги та просив суд визнати неукладеною (нікчемною) додаткову угоду б/н від 22 серпня

2018 року до договору оренди землі від 28 грудня 2010 року.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац 1 частини другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (абзац 1 частини першої статті 638 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа,

в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі

№ 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі

№ 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказано, що: «…укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини».

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) дійшла висновку про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Таким чином, оскільки вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав і обов`язків, передбачених законом, тобто не є матеріально-правовою вимогою, спрямованою на захист особистого немайнового або майнового права та інтересу позивача, а тому така вимога задоволенню не підлягає.

Щодо визнання договору нікчемним колегія суддів зауважує, що нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним

вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект,

оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює

юридичних наслідків, тобто не зумовлює переходу (набуття, зміни, встановлення, припинення) прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі

№ 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)).

Позовна вимога про визнання нікчемним правочину не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У цій справі ОСОБА_1 , посилаючись на неукладеність (нікчемність) додаткової угоди б/н від 22 серпня 2018 року до договору оренди землі від 28 грудня

2010 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0470, яка розташована в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, укладеної між ОСОБА_2 та ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника

ОСОБА_3 , просив зобов`язати ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника

ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 земельну ділянку та скасувати рішення про державну реєстрацію додаткового договору оренди земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) зроблено висновок про те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження

№ 61-5252сво23) за вимогою орендодавця до орендаря, зокрема, про повернення земельної ділянки за подібних обставин виснував, що належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.

Такий спосіб захисту, як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності тощо). По суті такий спосіб захисту, як визнання права охоплює собою

і визнання права відсутнім.

Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

Аналогічний правовий висновок щодо ефективності способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 567/1046/22, від 13 березня 2024 року у справі № 567/1408/22, від 17 квітня 2024 року у справі № 741/1183/21.

Положеннями частини четвертої статті 263 ЦПК України імперативно встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті

263 ЦПК України).

З урахуванням зазначеного позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію додаткового договору оренди земельної ділянки

від 22 серпня 2018 року до договору оренди землі від 28 грудня 2010 року, укладеного між ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 та

ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0479 га з кадастровим номером :02:001:0470, яка розташована в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради с. Безпечна Уманського району Черкаської області, не є ефективним та належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 , а вимога про зобов`язання ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 земельну ділянку є похідною.

ОСОБА_1 позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявляв,

у зв`язку із чим відсутні підстави для вирішення питання про кваліфікацію додаткової угоди до договору оренди як неукладеної. Аналогічно і обставини добросовісності орендодавця, який отримував орендну плату від відповідача, належить оцінювати за умови звернення орендодавця із належною вимогою та обранням ефективного способу захисту.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог про визнання неукладеною (нікчемною) додаткової угоди від 22 серпня 2018 року до договору оренди землі від 28 грудня 2010 року між спадкодавцем ОСОБА_2 та ПП «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 , скасування рішення про державну реєстрацію додаткового договору оренди земельної ділянки від 22 серпня 2018 року до договору оренди землі від 28 грудня 2010 року з одночасним припиненням такого права належить відмовити з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту. Вимога про повернення позивачу спірної земельної ділянки (яка має похідний характер) може бути заявлена та вирішена по суті разом із вимогою про визнання відсутнім права оренди у ПП «Бригада-Плюс».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 412 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22), Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, ураховуючи, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням висновку Верховного Суду про скасування рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19 травня 2022 року, додаткове рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 травня 2022 року також підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Бригада-Плюс» задовольнити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19 травня

2022 року, додаткове рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 травня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду

від 12 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Бригада-Плюс» в особі керівника ОСОБА_3 про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки неукладеною (нікчемною), повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Центр надання послуг Жашківської районної адміністрації Черкаської області, Селянське фермерське господарство «Петровіт», відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною

і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

А. С. Олійник

В. В. Сердюк