КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/5987/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7946/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року у складі судді Ларіонової Н.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем постійного проживання батька ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 15.12.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 .

В подальшому спільне життя сторін стало неможливим, у зв`язку з чим відповідачка ініціювала розлучення.

Після закінчення спільного проживання з ОСОБА_2 позивач просив йому передати їх спільну дочку проте вона відмовилася.

Вважає, що для дитини буде кращим проживання разом з ним, оскільки він має змогу і велике бажання забезпечити її гармонійний розвиток та гарне виховання, а мати немає офіційного доходу, окрім допомоги після народження дитини, а також вона емоційна, неврівноважена та схильна до фізичних образ, безпричинних сварок та скандалів.

У вересні 2022 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, у якій просила про визначення місця проживання доньки разом з нею.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що з 15.12.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 .

Після народження дочки з відповідачем проживали в квартирі її брата та батька. Але, у зв`язку з різними поглядами на сімейні права та обов`язки, сімейні цінності, в їх сім`ї постійно виникали сварки, що призвело до прийняття рішення про розлучення. Проте на час подання даної заяви рішення по справі № 758/37/22, не прийнято.

На початку червня 2022 року відповідач виїхав із квартири в якій вони разом проживали. Їх спільна дочка залишилась проживати разом з матір`ю.

Станом на дату подання даної заяви до суду між позивачкою та відповідачем відсутня домовленість щодо визначення місця проживання їх дитини.

Вказує, що є власницею квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. За вказаною адресою здійснено її місце реєстрації. З моменту народження їх дочки вони з відповідачем переїхали проживати до її рідних - батька та брата у квартиру, що на правах власності належить її братові.

Від народження дочки сторін батько та брат ОСОБА_5 активно допомагали їм з відповідачем в тому числі й у фінансових питаннях та у них склалися теплі сімейні стосунки з ОСОБА_4 . Таким чином, просила визначити місце проживання їх спільної дочки разом з матір`ю.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мать значення для справи, просить рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 та відмову в позові ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити та відмовити в зустрічних позовних вимогах ОСОБА_5 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом не було з`ясовано та не надано оцінки тому, що ОСОБА_5 проживала разом з донькою не в АДРЕСА_3 , через що незалучено належного органу опіки та піклування виконавчого органу Брусилівської сільської ради до участі у справі.

Вказує, що відмовивши у залученні органу опіки та піклування, суд фактично унеможливив встановити дійсні обставини справи, зокрема, умови проживання дитини у с. Вільшка, а тому скаржник подає заперечення на ухвалу від 21.1.2022 на підставі ч. 2 ст. 353 ЦПК України.

Не погоджується скаржник й з прийняттям до розгляду зустрічної позовної заяви, посилаючись на те, що вона повинна була повернута ОСОБА_2 та не мала була розглядатися з огляду на порушення строків її подання та відсутністю обґрунтованих доводів в клопотання про поновлення строку.

Також зазначає, що висновок суду про те, що Софія має потребу в догляді тільки матері та особисту прихильність до неї, є необґрунтованим і не доводиться будь-яким наявним у справі доказом. Зокрема, цього не вбачається із висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, який скаржник вважає, таким, що не відповідає дійсним обставинам, оскільки місце проживання дитини не перевірялося та не встановлювалося.

Крім того, не досліджувалося органом опіки та піклування умови проживання за останнім відомим місцем проживанням відповідачки за адресою: АДРЕСА_4 .

Представники третіх осіб за основним та зустрічним позовом в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлені належно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Кащенко М.Ю. просили апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Зі справи убачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.12.2018 (а.с. 16 т.1), який рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02.08.2022 розірвано (справа № 758/37/22) (а.с. 214-215 т.1).

Від шлюбу у сторони мають доньку, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 31.03.2020 (а.с. 17 т.1).

Районним судом з`ясовано, що сторони по справі мешкають окремо з червня 2022 року, дитина проживає з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.09.2022 за адресою: АДРЕСА_3 , умови проживання добрі, квартира оснащена всіма необхідними меблями та побутовою технікою. Санітарний стан відповідає нормі (а.с. 217-218 т.1).

У справі також наявний акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 № 130 від 22.09.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , яка має 2 кімнати загальною площею 49,3 кв.м., житлова площа 28,3 кв.м.

Відповідно до вказаного акту умови проживання добрі, в квартирі проведено ремон, наявна вся необхідна техніка та меблі, побут родини організований. Дотримуються санітарно-гігієнічних норм проживання. Для виховання та розвитку дитини обладнано окремий куточок, диван-ліжко для сну, розвиваючі ігри, одяг та взуття в достатній кількості по сезону (а.с. 181 т.1).

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.2019 ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_5 , загальною площею (кв. м): 32,8, житлова площа (кв. м): 15,4 (а.с. 150 т.1).

Згідно висновку Подільської районного в місті Києві державної адміністрації від 13.12.2022 № 106-214, орган опіки та піклування, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_5 (а.с. 15-16 т.2).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , визначивши місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , районний суд виходив з того, що на даний час дитина проживає разом з відповідачкою, за віком є дитиною молодшого дошкільного віку, в силу віку (3 роки) має потребу у догляді матері та особисту прихильність до неї, яка не чинить перешкод у спілкуванні дочки з батьком.

Також вирішуючи спір судом враховано висновок Органу опіки та піклування Подільської районного в місті Києві державної адміністрації про доцільність проживання дитини з матір`ю.

З такими висновками районного суду колегія суддів погоджується в повній мірі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами СК України, нормативно-правовими актами у сфері сімейного права та захисту прав дитини, а також нормами міжнародного права, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Скаржник оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а також в частині відмови в його позові.

Таким чином, колегія суддів переглядає рішення суду лише в оскаржуваній частині та не входить в обговорення законності та обґрунтованості рішення суду в іншій частині позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено.

Так, статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З аналізу наведених норм матеріального закону вбачається, що чинне законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги інтереси дитини, її вік, стан здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тобто органи опіки та піклування беруть участь у справі не з метою захисту свого суб`єктивного інтересу, а на підставі закону (ст. 19 СК України) з метою здійснення покладених на них обов`язків для захисту інтересів конкретної дитини, громадян та держави.

При цьому, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення місця проживання дитини обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у розгляді справи.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 712/11527/17.

Висновком Подільської районного в місті Києві державної адміністрації від 13.12.2022 № 106-214, орган опіки та піклування, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, за доцільне вважав визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_5 (а.с. 15-16 т.2).

Крім того, встановлено, що за результатами обстеження місць проживання батьків, обидва мають всі належні умови створені для проживання дитини, навчання та розвитку.

Отже, зі справи убачається, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій станом на день розгляду справи виповнилося 3 роки, з моменту закінчення спільного проживання батьків, постійно мешкає разом з матір`ю.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: "питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму дол. дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що "під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини".

Відтак, міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Апеляційний суд також зауважує, що батько безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким вона буде проживати.

Визначення місця проживання ОСОБА_4 з матір`ю не впливає на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20).

При цьому колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 не заперечує проти спілкування доньки з батьком, що вона підтвердила як в районному суді так і на стадії апеляційного провадження в судовому засіданні, вказавши, що постійно перебуває з батьком дитини на зв`язку, повідомляє його, зокрема про стан дитини, чим вона харчується, надсилає фото доньки, тощо, вказане також підтверджується й роздруківкою з месенджера «Viber» долученою самим ОСОБА_9 до свого позову.

Отже з`ясовано, що батько жодним чином не обмежений у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , отримує всю необхідну інформацію щодо її розвитку та життя, а тому районний суд з урахуванням віку дитини обґрунтовано вважав, що для її емоційного та психологічного стану доцільно буде визначити місце проживання з матір`ю.

Суд, вирішуючи спір, насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, вік, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З урахуванням викладеного та в контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог обґрунтовано відмовив у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 .

З урахуванням зазначеного та обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав щодо визначення місця проживання доньки сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_5 .

Посилання апеляційної скарги про необхідність отримання по справі ще одного письмового висновку органу опіки та піклування не заслуговують на увагу, остільки за місцем проживання дитини, орган опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання виниклого між сторонами спору склав (а.с. 15, 16 т.2).

Указаний висновок складено у відповідності до положень ч. 5 ст. 19 СК України й судом першої інстанції його обґрунтовано визнано належним доказом по справі.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення районного суду та якнайкращим інтересам малолітньої дитини буде відповідати саме проживання її з батьком, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення первісного позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції, вони отримали належну оцінку у рішенні, а тому додатковому правовому аналізу не підлягають.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не доведено, що їх спільна з відповідачкою донька немає необхідного догляду, забезпечення та інших благ, які потребує дитина відповідного віку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 червня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Суддя: