П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/4934/23

Провадження № 22-ц/4815/819/24

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Красовський О.О.

Присяжні: Будько П.П., Мельничук С.О.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

о 12 год. 23 хв. 29 квітня 2024 року у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 29 квітня 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Андрошулік І.А.

за участі: ОСОБА_1 , його представника адвоката Брусніка Івана Анатолійовича, особи, щодо якої вирішується питання про встановлення опіки, - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області; про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки над нею і призначення опікуна,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області; про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки над нею і призначення опікуна.

Мотивуючи вимоги, заявником вказувалося, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок стійкого психічного захворювання не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує медичного нагляду і лікування, постійної сторонньої допомоги та контролю. Він має обмеження життєдіяльності до орієнтації, спілкування, контролю за своєю поведінкою, трудової діяльності.

Протягом тривалого часу заявник здійснює догляд за ОСОБА_3 , має з ним приязні відносини, доглядає за ним, допомагає матеріально, а саме купує ліки, продукти харчування, одяг тощо. ОСОБА_1 має добрий стан здоров`я, не зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває. Інших людей, котрі могли здійснювати догляд за ОСОБА_2 , немає.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 ; мешканця АДРЕСА_2 .

У призначенні ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі заявник, вважаючи оскаржуване рішення частково незаконним і необґрунтованим, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати в частині відмови в заяві про призначення опікуном ОСОБА_2 та задовольнити заяву в цій частині.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про недодержання судом ст.ст. 30, 41, 55, 58, 63, 67 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 39, ст. 293, ч. 1 ст. 298 ЦПК України щодо умов, змісту і порядку визнання особи недієздатною та призначення опікуна.

Звертає увагу, що протягом тривалого часу доглядає за ОСОБА_2 , має з ним приязні особисті стосунки, доглядає за ним, допомагає матеріально, а саме купує ліки, продукти харчування, одяг тощо. Сам заявник має добрий стан здоров`я, спиртними напоями чи наркотичними засобами не зловживає, на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває, має стабільний фінансовий дохід. Інших людей, котрі могли би здійснювати догляд за ОСОБА_2 , немає, а ОСОБА_1 має об`єктивну можливість та намір доглядати за ним і бути його опікуном.

Вважає, що висновок про доцільність призначення заявника опікуном ОСОБА_2 , який був затверджений рішенням Виконавчого комітету Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 16 лютого 2024 року №36, та наданий до суду, за своїм змістом відповідає формі подання Органу опіки та піклування, визначеного ч. 1 ст. 60 ЦК України. При цьому при підготовці цього висновку Клеванська селищна рада перевіряла житлово-побутові умови проживання ОСОБА_2 , стан доходів ОСОБА_1 , наявність інших осіб, котрі можуть бути призначені опікуном, і вирішила визнати доцільним призначити саме заявника опікуном. Натомість суд попередньої інстанції усупереч вимогам закону, визнавши ОСОБА_2 недієздатним, опікуна йому не призначив, а вказаний висновок залишив без уваги. Тому призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду, оскільки в цьому разі у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав особи.

Щодо порушення норм процесуального права, то вказувалося про недодержання судом норми ст. 254 ЦПК України, яка передбачає поновлення провадження у спарві після його зупинення в зв`язку із складенням судовим експертом свого висновку в судовій експертизі. Проте такої ухвали суд не постановляв, одразу призначивши її розгляд після надходження висновку судової експертизи.

Крім іншого, судом не було враховано вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини у справах "Суомінен проти Фінляндії", "Серявін та інші проти України", "Штукатуров проти Росії", "Наталя Михайленко проти України", Рішення Конституційного суду України від 01 червня 2016 року у справі №2-рп/2016. З огляду на це ОСОБА_2 був позбавлений судом можливості брати особисту участь у судових засіданнях, висловленні своєї думки щодо обмеження його дієздатності і призначення опікуна.

Отже, судове рішення оскаржується лише в частині відмови ОСОБА_1 у заяві про призначенні опікуном ОСОБА_2 , а тому в решті не може бути переглянутим.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у АДРЕСА_1 . Фактично ж він проживає разом зі своєю сестрою ОСОБА_4 , її чоловіком ОСОБА_1 і їхньою дитиною у АДРЕСА_2 .

З довідки серії 12 ААБ №805881 від 14 грудня 2020 року до акта огляду медико-соціальною експертною комісією видно, що ОСОБА_2 має другу групу інвалідності загального захворювання (з розладом психіки) безтерміново (а.с. 8).

Складеним начальником Відділу соціального захисту та охорони здоров`я населення селищної ради і затвердженим рішенням Виконавчого комітету Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 16 лютого 2024 року висновком визнано доцільним призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 (а.с. 35-37).

Звертаючись у вересні 2023 року до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення його опікуном, ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_2 внаслідок стійкого психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує медичного нагляду і лікування, постійної сторонньої допомоги та контролю. Він має обмеження життєдіяльності в орієнтації до спілкування, контролю за своєю поведінкою, трудової діяльності. Разом з тим ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 , має з ним приязні особисті стосунки, допомагає йому матеріально, а саме купує ліки, продукти харчування, одяг тощо. Заявник має добрий стан здоров`я, спиртними напоями чи наркотичними засобами не зловживає, на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває. Інших людей, котрі могли би здійснювати догляд за ОСОБА_2 , немає.

В подальшому висновком судово-психіатричного експерта №11/24 від 17 січня 2024 року, складеного відповідно до ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2023 року, підтверджено, що ОСОБА_2 виявляє ознаки хронічного психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний перебіг з вираженим дефектом особистості (по типу аутизації зі значним емоційним збідненням) (F20.00 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду). Внаслідок наявного психічного розладу він позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 51).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із часткової доведеності і обґрунтованості вимог заявника, оскільки з висновку судово-психіатричного експерта №11/24 від 17 січня 2024 року встановлено, що ОСОБА_2 за своїм психічним розладом позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. При цьому у ОСОБА_1 достатні правові підстави для звернення до суду із заявою про визнання недієздатним ОСОБА_2 як члена його сім`ї.

Щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , то суд покликався на відсутність відповідного подання Органу опіки та піклування, ненаданні об`єктивних і переконливих доказів стосовно обставин справи, а саме коли заявник розпочав здійснювати догляд за ОСОБА_2 і чи цей догляд був належним, платіжних документів про купівлю продуктів харчування, одягу, медикаментів, наявність рецептів лікаря, супроводі ОСОБА_2 до медичних закладів, забезпечення ОСОБА_1 роботою та наявності факту працевлаштування.

З висновками в частині відмови у заяві, що оскаржується ОСОБА_1 , погоджується і колегія суддів.

Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20 (провадження 61-21311 св 21) висловлено таку правову позицію.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно з ч.ч. 4-5 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Подібні положення зазначені і у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки Органом опіки та піклування подання про призначення опікуна що є його законним обов`язком не складалося і в судове засідання надано не було, тому суд не міг з`ясувати усі необхідні обставини та зробити об`єктивний і повний висновок стосовно призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .

Сам по собі висновок про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , що складений начальником Відділу соціального захисту та охорони здоров`я населення селищної ради і затверджений Виконавчим комітетом Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області, не може підміняти відповідне подання, передбачене законом. Тим більше, цей висновок складено і підписано неналежною посадовою особою.

Так, згідно із ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпункту 4 п. "б" ч. 1 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що станом на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений ст. 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань з цього приводу, та належним чином мотивувати своє переконання про можливість призначення особи опікуном.

Погоджується колегія суддів і з твердженнями суду попередньої інстанції про відсутність доказів стосовно того, коли заявник розпочав здійснювати догляд за ОСОБА_2 і чи цей догляд був належним, які між ними склалися відносини, платіжних документів про купівлю продуктів харчування, одягу, медикаментів, наявності рецептів лікаря, супроводі ОСОБА_2 до медичних закладів, забезпечення ОСОБА_1 роботою, наявності у нього доходів, їх розміру та факту працевлаштування.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Тобто ці обставини суд не зміг з`ясувати саме внаслідок ненадання відповідних засобів доказування заявником, що є його процесуальним обов`язком.

Необґрунтованими є й посилання автора скарги на недодержання судом норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи.

Відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про такі процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання питання, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Стосовно помилкового незастосування норм матеріального права при вирішенні справи, то ці покликання особи, яка подала апеляційну скаргу, спростовуються правильністю висновків суду першої інстанції.

Не можна погодитися через їх необґрунтованість з аргументами заявника про необхідність застосування судом ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини у справах "Суомінен проти Фінляндії", "Серявін та інші проти України", "Штукатуров проти Росії", "Наталя Михайленко проти України", Рішення Конституційного суду України від 01 червня 2016 року у справі №2-рп/2016.

Тому не заслуговують на увагу і доводи про позбавлення ОСОБА_2 судом можливості брати особисту участь у судових засіданнях, висловленні своєї думки щодо обмеження його дієздатності і призначення опікуна.

Так, згідно із ч. 1 ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я.

Оскільки судом із зрозумілих підстав визнано недоцільною участь ОСОБА_2 у судовому засіданні, тому його явка не була обов`язковою. Тобто його право на правосуддя не є порушеним.

Тим більше, ОСОБА_2 був присутній і був заслуханий у засіданні апеляційного суду, де висловився про те, що він проживає разом із сестрою і ОСОБА_1 , заявник постійно піклується про нього, матеріально допомагає. а відносини, що склалися між ними, є приязними та довірчими. Тому він вважає, що ОСОБА_1 слід призначити його опікуном.

Решта доводів апеляційної скарги відхиляються через їх необґрунтованість.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав заявник, суд першої інстанції обґрунтовано частково залишив заяву без задоволення.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення судового рішення в оскаржуваній частині без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процеусального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2024 року в оскаржуваній частині без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 03.09.2024

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.М.Ковальчук