РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 565/1953/23

Провадження № 22-ц/4815/659/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Гордійчук С. О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 березня 2024 року в складі судді Іванків О.В., ухвалене у м. Рівне об 11 годині 56 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися. Свої вимоги мотивувала тим, що вона навчається в Національному університеті «Львівська політехніка», під час навчання необхідно оплачувати харчування, проживання в гуртожитку, інші потреби. Мати позивачки не в змозі сама утримувати дочку, оскільки її доходи є невисокими. Відповідач, який є її батьком, добровільно коштів на утримання не надає, хоча має для цього можливості. У зв`язку з цим просила задовольнити позов, стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини щомісячно.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 березня 2024 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 листопада 2023 року та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років, в залежності від того, яка з обставин настане раніше. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей, які продовжують навчання, на період цього навчання до досягнення ними 23-річного віку при умові матеріальної можливості надавати таку допомогу та обґрунтовано тими обставинами справи, підтвердженими належними і достовірними доказами, які вказують, що відповідач має постійне місце роботи і стабільний дохід, що дозволяє йому утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання. При частковому задоволенні позовних вимог судом враховано, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей він іншого шлюбу.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі доводить, що визначений судом розмір аліментів 1/6 доходу відповідача не є належним утриманням для неї. Пояснює, що в період навчання воно несе щоденні витрати на проїзд по місту Львову, періодично на доїзд від нього до м. Вараша Рівненської області і назад, на харчування, придбання необхідного одягу, взуття, літератури для навчання, методичних матеріалів, канцелярського приладдя тощо. Зазначає, що на момент подання апеляційної скарги здійснено витрати в сумі 4 000,00 грн за проживання у гуртожитку, які сплатив чоловік її матері. Додає, що її мати має порівняно з відповідачем невеликі доходи (близько 9800,00 грн. на місяць), та має на утриманні дочку від нового шлюбу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через що не спроможна покривати всі потреби старшої дочки, пов`язані з навчанням. Зауважує, що вона не отримувала стипендії на момент подання позову, як помилково зазначив місцевий суд. З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнутих аліментів, стягнувши з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку щомісячно.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Позивачка є повнолітньою особою та не досягла 23-річного віку.

Згідно довідки №129, виданої Національним університетом «Львівська політехніка» 02.11.2023 року, ОСОБА_1 є студенткою першого курсу денної форми навчання рівня вищої освіти бакалавр, інституту ІХХТ. Закінчує навчання 30.06.2027.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зібраними у справі доказами встановлено, що позивачка на час розгляду спору досягла 18-річного віку, навчається у вищому учбовому закладі, потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, а також у зв`язку з проїздом до місця навчання і назад, придбанням необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості.

Що стосується такого обов`язкового складника для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, як можливість у батьків надавати матеріальну допомогу, то апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи, отримує пенсію по інвалідності.

Згідно довідки про доходи № 308, виданої Філією «ВП «Рівненська АЕС» АТ НАЕК «Енергоатом», дохід відповідача за 2023 рік склав 454 757,06 грн. (а.с. 38)

На утриманні ОСОБА_2 перебувають двоє неповнолітніх дітей від шлюбу з ОСОБА_5 : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом безспірно встановлено, що витрати на навчання позивачки мають місце, та за її твердженнями їх несе мати та чоловік матері. Матеріали справи містять копію платіжної інструкції про сплату ОСОБА_8 коштів у розмірі 4 000,00 грн. за проживання ОСОБА_1 у гуртожитку Національного університету «Львівська політехніка».

Викладені в апеляційній скарзі посилання сторони позивача на те, що вона потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається та не має самостійного доходу, а призначений судом розмір аліментів є необґрунтовано низьким, апеляційним судом оцінюються критично. Нормами закону, що регулює стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, встановлений обов`язок батьків надавати таку допомогу своїй повнолітній дитині, однак цей обов`язок не є безумовним, як це має місце при аліментних зобов`язаннях щодо неповнолітньої дитини, а обмежений обставинами можливості батьків надавати матеріальну допомогу. Такі обставини матеріальної можливості утримувати повнолітню дитину, що навчається, враховані місцевим судом при визначенні розміру аліментів і частковому задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи встановлені обставини в сукупності із нормами закону, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання про наявність необхідної сукупності фактів, які дають право на стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання: досягнення дочкою сторін віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження дочкою сторін навчання у вищому навчальному закладі Національному університеті «Львівська політехніка; потреба у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі, оскільки вона неправцевлаштована та не має постійного самостійного доходу; наявність у батьків, в тому числі і відповідача, можливості надавати таку допомогу, оскільки він є особою працездатного віку, а встановлена йому ІІІ група інвалідності не передбачає непрацездатності, з огляду на що він не позбавлений можливості працевлаштуватися таким чином, щоб мати змогу надавати матеріальне утримання своїй повнолітній дочці ОСОБА_9 , що продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу, і такий розмір за встановлених обставин справи є справедливим та таким, що не порушує прав платника та отримувача аліментів.

Доказів, які б спростовували наведене, апелянтом не надано.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Гордійчук С. О.