СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/29481/21

пр. № 2/759/1626/24

14 лютого 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головування судді Сенька М.Ф.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 заявив позов до колишньої дружини ОСОБА_3 , за яким просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частку майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідачки 132259 грн. 50 коп. компенсації за відступлення частки у праві власності на транспортний засіб "Volkswagen Touareg", 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Позов мотивовано тим, що сторони не можуть досягти згоди щодо поділу спільного майна.

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 27.07.2021 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.01.2022 року на забезпечення позову накладено арешт на майно, право на яке є предметом позову.

До першого судового засідання позивач збільшив позов вимогами про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя грошових коштів, що були сплачені ним під час перебування у шлюбі з відповідачкою, згідно договору фінансового лізингу за № ФЛ20220000 від 29.05.2020 року, посвідченим 29.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хвильою О.В. за реєстровим №612, та про визнання за відповідачкою права власності на частку цих коштів в сумі 43311 грн., в порядку поділу спільного майна подружжя.

Заочним рішенням Святошинського районного суду від 13.02.2023 року позов задоволено частково. Судом в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , з одночасним припиненням права ОСОБА_3 на цю частку майнових прав, а також ухвалено до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 132259 грн. 50 коп. компенсації за відступлення частки у праві власності на транспортний засіб марки "Volkswagen Touareg", 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, та 7264 грн. судового збору, а всього до стягнення 139523 грн. 50 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року вказане заочне рішення скасоване, справу передано до канцелярії суду для перерозподілу.

Ухвалою судді від 29 вересня 2023 року справу прийнято до провадження в тому ж складі суду, зі стадії підготовчого провадження.

Відзиву на позов, а рівно і інших заяв по суті спору не надходило.

02 жовтня 2023 року підготовче провадження закрите, справу призначено до розгляду по суті, про що судом постановлена ухвала.

Позивач та його представник в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, останній надав пояснення, що по суті зводяться до викладеного в їх заявах по суті спору.

Відповідачка та її представник просили в задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю.

Судом встановлено таке.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2007 року (див. свідоцтво про шлюб).

В цьому шлюбі у них народились діти: ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_4

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2021 р. шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, на ім`я ОСОБА_3 06.07.2016 року зареєстровано автомобіль "Volkswagen Touareg", 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Позивач визначив вартість автомобіля в сумі 264519 грн.

За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 належать майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Ці праві набуті за рахунок кредиту в сумі 837220 грн., що був наданий їй ПАТ «КБ «ГЛОБУС» на умовах кредитного договору «Придбання нерухомості» №368/ФК-17 від 13.11.2017 року. Станом на 29.11.2021 року ціж права були обтяжені іпотекою, відповідно до договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно №368/ФЗІ-17 від 13.11.2017 року.

Крім того, Державна іпотечна установа на виконання договору фінансового лізингу №ФЛ202000280 від 29.05.2020 року передали ОСОБА_1 у володіння та користування квартиру АДРЕСА_3 .

Станом на 10.11.202021 року ОСОБА_1 сплачено 86621,76 грн. в рахунок погашення основного боргу за вказаним договором фінансового лізингу.

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 ч. 1 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Об`єктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК).

Згідно із ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Судова практика визначає майнове право як обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому (право очікування).

Під визначені законом ознаки, що наведені вище, по суті спору підпадають право власності на автомобіль, та майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

Що стосується прав на квартиру АДРЕСА_3 , то за договором фінансового лізингу до виконання лізингоодержувачем всіх умов договору квартира залишається у власності лізингодавця, а відтак не може бути предметом поділу.

Фактично вказаний договір фінансового лізингу, з огляду на його зміст, є змішаним договором, який містить умови договору найму (оренди) квартири, та договору купівлі-продажу квартири з розтроченням платежів. Такі договори не передбачають набуття майнових прав на квартиру в розумінні "права очікування".

Крім того, як це вбачається з аналізу наведених норм закону, поділу підлягає лише наявне на час поділу майно, а відтак кошти сплачені за договором фінансового лізингу не можуть бути обєктом поділу. До того ж сам позивач вказує, що лізингові платежі сплачені за рахунок спільних коштів сім`ї, а тому підстав визнавати цей факт в судовому порядку не має.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачка та діти сторін, відповідно до п.3.1 договору фінансового лізингу, вправі користуватись об`єктом лізингу.

Доказів, що спірне майно належить відповідачці на праві особистої власності суду не надано.

Тому суд з огляду наведені фактичні обставини та норми закону, приходить до висновку, що сторонам на праві спільної сумісної власності належать право на автомобіль "Volkswagen Touareg", 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 264519 грн., та майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , і саме це майно підлягає поділу між ними.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Об`єкти поділу у справі підпадають під ознаки неподільних речей, що визначені ст. 183 ЦК України.

Пленум ВС України в п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що при поділі неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Статтями 372 ЦК України, 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Разом з тим, згідно зі ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною другою ст. 364 ЦК України передбачено, що у разі коли виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Саме на вказані норми закону і посилався позивач як на підставу задоволення вимог в цій частині позову.

Підсумовуючи викладене суд знаходить позов в частині вимог поділу автомобіля та майнових прав на квартиру обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. В частині вимог позову, що пов`язні з правами на квартиру АДРЕСА_3 , слід відмовити за безпідставністю.

Доводи сторони відповідачки про те, що таке рішення порушить права дітей сторін та третіх осіб є надуманими.

За такого рішення, судові витрати, що складаються із судового збору в загальній сумі 8462,70 грн., підлягають розподілу між сторонами відповідно до частки задоволених вимог.

Заяви про скасування заходів забезпечення позову не надходило.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частку майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , одночасно припинивши право ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на цю частку майнових прав.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 132259 грн. 50 коп. компенсації за відступлення частки у праві власності на транспортний засіб марки "Volkswagen Touareg", 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, та 7264 грн. судового збору, а всього стягнути 139523 (сто тридцять дев`ять тисяч п`ятсот двадцять три) грн. 50 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повне рішення винготовлене 17.05.2024 року.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Головуючий Сенько М.Ф.