Провадження № 2/760/3159/24
Справа № 760/7253/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру /далі - Держгеокадастр/ (; адреса: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 3), Державної казначейської служби (; адреса: 01014, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6) про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

21.06.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом позивача, в якій останній просить суд стягнути з Держгеокадастру 200 000,00 грн моральної шкоди.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.. Справу фактично по реєстру передано судді 24.06.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду від 29.06.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Ухвалою Солом`янського районного суду від 29.07.2024 клопотання Держгеокадастру про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, - залишено без задоволення.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

В позові вказується, що 19.12.2013 позивач отримав кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника, який підтверджує його відповідність кваліфікаційним характеристикам професії та спроможність самостійно складати окремі види документації із землеустрою та документації з оцінки земель (крім експертної грошової оцінки земельних ділянок), виконувати топографо-геодезичні і картографічні роботи, проводити інвентаризацію земель, перевіряти якість ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою.

Зі слів позивача, в червні 2018 року Головне управління земельного кадастру у Волинській області, яке є структурним підрозділом відповідача, ініціювало перевірку дотримання вимог земельного законодавства при виготовленні позивачем технічної документації по встановленню меж земельної ділянки Галузіївської сільської ради Маневицького району для передачі її в оренду.

В позові зазначається, що 12.06.2018 було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 237-ДК/233/АП/09/01-18, яким встановлено порушення вимог земельного законодавства.

Як вказується в позові, в акт перевірки були внесені завідомо неправдиві відомості про належність частини земельної ділянки до державної форми власності. На підставі акту з недостовірною інформацією, структурний підрозділ відповідача направив подання про порушення законодавства до Кваліфікаційної комісії, остання в свою чергу направила відповідачу протокол про порушення і відповідач виніс наказ про анулювання сертифікату інженера землевпорядника.

Позивач зауважує, що звернувся до суду з позовом до відповідача та кваліфікаційної комісії про скасування наказу про анулювання сертифікату, оскільки при видачі наказу не було враховано, що виданими актами не встановлено грубого порушення норм земельного законодавства при проведенні землевпорядних робіт. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 у справі № 140/2108/18 та Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2020 в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Однак постановою Верховного Суду від 19.10.2021 зазначені судові рішення були скасовані і винесено нове рішення, яким позовні вимоги були задоволені, скасований протокол кваліфікаційної комісії та наказ про анулювання сертифікату інженера землевпорядника.

В позові наголошується, що з часу видання наказу про анулювання сертифіката і внесення відповідного запису про анулювання сертифікату до постановлення судового рішення про скасування протоколу та наказу пройшло 3 роки. Протягом цього часу позивач в силу вимог закону не мав права займатись своєю діяльністю.

Позивач вважає, що протиправними діями йому була нанесена значна моральна шкода, вона полягає в тому, що він тривалий час змушений доводити свою невинуватість у інкримінованому йому проступку.

При цьому, позивач звертає увагу на те, що тривалий час з 1993 року працював в цій сфері, був біля джерел формування землевпорядної служби, користувався авторитетом та відповідною діловою репутацією, а через незаконні дії відповідача, він її втратив. Саме це, як стверджує позивач, потягло спричинення йому моральної шкоди.

Позивач вважає, що моральна шкода яка завдана йому полягає в порушення його законних прав та інтересів, що призвело до таких негативних наслідків:

-розповсюдження негативної інформації про діяльність ОСОБА_1 у галузі землеустрою шляхом внесення відомостей до державного кадастру про анулювання сертифікату позивача;

-погіршення ділової репутації у суспільстві;

- формування негативної оцінки його як суб`єкта цивільних та господарських відносин;

- відсутність замовників документації із землеустрою і відповідно договорів на виконання робіт із землеустрою, а отже і майнових втрат, відсутність доходу, припинення професійної діяльності.

При цьому, позивач зауважує, що протиправність поведінки Держгеокадастру виразилась у незаконному анулюванні сертифіката шляхом видачі наказу, який був скасований відповідно до судового рішення.

В позові вказується, що обставина анулювання Держгеокадастром України кваліфікаційного сертифікату позивача мало наслідком зменшення престижу діяльності позивача, чим змінило його ділову репутацію та призвело до зменшення доходів і відповідно моральні страждання від цього.

Зазначається, що в основу розрахунку розміру компенсації позивач покладає визначений законодавством розмір мінімальної заробітної плати за період незаконного анулювання сертифіката. При цьому, вказує, що період чинності незаконно виданого наказу складає 36 місяців і 13 днів, а саме з моменту його видачі та остаточного судового рішення про скасування наказу.

Щодо правової позиції Держгеокадастру

28.07.2023 до суду надійшов відзив за підписом представника Держгеокадастру - Корман Є.В. (діє на підставі довіреності) в якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 49-54).

На думку відповідача, позивачем у даному випадку не доведено належними доказами порушення його прав та приниження ділової репутації.

Держгеокадастр звертає увагу на те, що позивач не надав суду належних, достовірних та достатніх доказів порушення його прав, які б свідчили про приниження честі, гідності, ділової репутації позивача або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням його ділової репутації, внаслідок дій відповідача.

На думку Держгеокадастру, позивачем не доведено та не аргументовано, що дія чи бездіяльність Держгеокадастру призвела до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вважаючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування моральної шкоди, Держгеокадастр наполягає, що позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо правової позиції Державної казначейської служби

27.07.2023 до суду надійшов відзив за підписом представника Державної казначейської служби - Тимофєєвої Т.М. (діє в порядку самопредставництва) в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 35-42).

У відзиві, зокрема, звертається увага на те, що Казначейство, яке залучено до справи як відповідач, згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тому, на думку Казначейської служби, відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України Державу Україна у справі повинна представляти лише Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру.

У відзиві зазначається, що на сьогоднішній день не існує жодного судового рішення, яким би дії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру були визнані незаконними. На підставі викладеного Казначейська служба вважає, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідача-1 не встановлена належним чином та не доведена незаконність дій Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її посадових осіб.

Також, наголошується, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування моральної шкоди.

На думку Казначейської служби, позивач не надав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача-1 та вини останнього в її заподіянні.

Крім того, Казначейська служба зауважує, що шкоди визначений позивачем розмір моральної є завищеним й необґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 140/2108/18 (адміністративне провадження № К/9901/16383/20) вирішено (а.с. 17-22; https://reyestr.court.gov.ua/Review/100408561):

-Позов ОСОБА_1 задовольнити;

-Визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційної комісії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, викладене у формі протоколу засідання № 8 від 30.08.2018, в частині внесення подання № 18/494 від 04.09.2018 стосовно анулювання Кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника ОСОБА_1 від 19.12.2013 № 011597;

-Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.10.2018 № 147 «Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів» в частині анулювання Кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника ОСОБА_1 від 19.12.2013 № 011597;

-Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1 233,60 грн (одна тисяча двісті тридцять три гривні 60 копійок; квитанції від 24.10.2018 №№ 0.0..1, 0.0..1), за подання апеляційної скарги - у сумі 1 153,00 грн (одна тисяча сто п`ятдесят три гривни; квитанція від 13.12.2019 № 50) та за подання касаційної скарги - у сумі 1 682,00 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят дві гривні; квитанція від 04.05.2020 № 6) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

За змістом зазначеної постанови від 19.10.2021 вказано, зокрема, наступне:

«19.12.2013 ОСОБА_1 отримав кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника, який підтверджує відповідність інженера-землевпорядника кваліфікаційним характеристикам професії та його спроможність самостійно складати окремі види документації із землеустрою та документації з оцінки земель (крім експертної грошової оцінки земельних ділянок), виконувати топографо-геодезичні і картографічні роботи, проводити інвентаризацію земель, перевіряти якість ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою.

Рішенням Прилісненської сільської ради від 20.11.2017 № 11/6 вирішено погодити Комунальному підприємству «Волиньприродресурс» Волинської обласної ради у тимчасове користування терміном на два роки земельну ділянку орієнтовною площею 8 га для проведення геологорозвідувальних робіт в межах спеціального дозволу на користування надрами у населеному пункті село Галузія згідно з поданими графічними матеріалами.

21.11.2017 між Приватною фірмою «Ю-КОМ» (виконавець), в особі директора ОСОБА_1 з однієї сторони та Прилісненської сільської ради (замовник), в особі сільського голови Терещенка І.І. , з другої сторони укладено договір №21-11.1 на розробку технічної документації із землеустрою. Згідно з пунктом 1.1 даного договору замовник доручає, а виконавець бере на себе виконання проектно-вишукувальних робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для проведення геологорозвідувальних робіт в селі Галузія, Маневицького району, Волинської області.

07.12.2017 Прилісненська сільська рада прийняла рішення №12/7, яким затвердила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Прилісненській сільській раді для проведення геологорозвідувальних робіт площею 8,1561 га в селі Галузія Маневицького району Волинської області.

Відповідно до угоди №30 про тимчасове користування земельною ділянкою для проведення геологознімальних, пошукових, геодезичних та інших розвідувальних робіт від 12.12.2017 Прилісненська сільська рада (сторона 1) з одного боку та Комунальне підприємство «Волиньприродресурс» Волинської обласної ради, з другого боку уклали дану угоду, відповідно до якої сторона 1 надає дозвіл стороні 2 на користування земельною ділянкою та проведення геологознімальних, пошукових, геодезичних та інших розвідувальних робіт, в тому числі з дослідно-промисловою розробкою ділянок надр покладів бурштину.

Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки відповідно до угоди № 30 про тимчасове користування земельною ділянкою для проведення геологознімальних, пошукових, геодезичних та інших розвідувальних робіт від 12.12.2017 Прилісненська сільська рада з одного боку (сторона 1) та Комунальне підприємство «Волиньприродресурс» Волинської обласної ради (сторона 2) з другого боку, склали даний акт про те, що стороною 1 було передано, а стороною 2 отримано земельну ділянку площею 8,1561 га, місцезнаходження земельної ділянки село Галузія Маневицького району Волинської області для проведення геологознімальних, пошукових, геодезичних та інших розвідувальних робіт, в тому числі з дослідно-промисловою розробкою ділянок надр покладів бурштину.

На виконання наказу ГУ Держгеокадастру від 23.05.2018 №237-ДК державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру було здійснено державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів під час використання земель орієнтовною площею 8 га, що розташовані на території села Галузія Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області.

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою від 12.06.2018 №237-ДК/233/АП/09/01-18, яким встановлено, що рішення Прилісненської сільської ради від 20.11.2017 №11-6 та від 07.12.2017 №12/7 прийняті в порушенням вимог статті 19 Конституції України, яка передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України; статті 25 та пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», де зазначено, що сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання та вирішувати відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Крім того, за результатами проведеної перевірки встановлено, що при погодженні надання та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Прилісненській сільській раді для проведення геологорозвідувальних робіт в селі Галузія Маневицького району Волинської області в частині земельної ділянки орієнтовною площею - 6 га, яка відноситься до земель державної форми власності, Прилісненською сільською радою було порушено вимоги пунктів «а», «в» та «д» статті 12, статті 791 та частину п`яту статті 122 Земельного кодексу України та статті 19 Закону України «Про землеустрій» та абзаців першого та другого пункту 2 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення, пункту 5 статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Також зазначено, що угода № 30 від 12.12.2017, яка укладена між Прилісненською сільською радою та КП «Волиньприродресурс» про тимчасове користування земельною ділянкою для проведення геологознімальних, пошукових, геодезичних та інших розвідувальних робіт, укладена в порушення вимог пункту 1 статті 97 Земельного кодексу України, так як Прилісненська сільська рада не є власником всієї земельної ділянки площею - 8,1516 га, а лише її частини орієнтовною площею - 2,2 га.

Листом від 16.07.2018 №21-3-0.44-4909/2-18 ГУ Держгеокадастру повідомила Кваліфікаційну комісію Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, що сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_1 здійснено порушення кваліфікаційних вимог положень нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою.

30.08.2018 на засіданні Кваліфікаційної комісії Держгеокадастру ухвалено звернутися з поданням до Держгеокадастру щодо анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 .

Кваліфікаційна комісія Держгеокадастру звернулася з поданням про анулювання кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника ОСОБА_1 .

Наказом Держгеокадастру від 04.10.2018 №147 анульовано кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_1 »

Постанова Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 140/2108/18 мотивована тим, що:

«Закон № 858-IV не дає визначення поняття «грубого порушення суб`єктом господарювання або ж інженером-землевпорядником вимог нормативно-правових актів», яке застосоване у статті 68 цього Закону. Відтак, це поняття, носить оціночний характер і для з`ясування характеру певного допущеного порушення слід досліджувати його в сукупності з усіма обставинами його вчинення та з урахуванням попередніх проступків. У кожному конкретному випадку наявність факту допущення особою саме грубого порушення повинна встановлюватися, виходячи з об`єктивних та суб`єктивних ознак вчиненого діяння.

Тобто, визнання порушення нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою грубим залежить від оцінки таких критеріїв, кожний з яких має самостійне значення: характеру порушення; категорії виконавця; об`єктивних ознак здійснюваного порушення; суб`єктивних ознак здійснюваного порушення.

Так, у справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що з витягу із протоколу засідання Кваліфікаційної комісії № 8 від 30.08.2018 вбачається, що останньою був розглянутий лише лист ГУ Держгеокадастру від 16.07.2018 № 21-3-0.44-4909/2-18 і при прийнятті рішення про звернення до Держгеокадастру з поданням щодо анулювання кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника позивачу Кваліфікаційна комісія взяла до уваги виключно інформацію що містилася у акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою, від 12.06.2018 № 237-ДК/233/09/01-18, згідно з яким Прилісненською сільською радою було порушено вимоги законодавства у сфері землеустрою, з якої неможливо встановити наявність вчинення саме грубого порушення позивачем, як сертифікованим інженером-землевпорядником, положень нормативно-правових актів.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що відповідачами під час встановлення факту грубого порушення позивачем вимог положень нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою досліджувались, збирались та оцінювались додаткові докази, аналізувалась попередня робота позивача, проводилась перевірка кваліфікації та якості його професійної підготовки, як інженера-землевпорядника, проводилась оцінка характеру порушення, категорії виконавця, об`єктивних та суб`єктивних ознак здійснюваного порушення, що свідчить про відсутність достатніх підстав стверджувати про допущення ним саме грубого порушення вимог нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою».

Також, до позовної заяви долучено: копію рішення Волинського районного суду від 18.11.2019 у справі № 140/2108/18 (а.с. 10-16); копію паспорта позивача (а.с. 8), реєстраційного номера облікової картки платника податків позивача (а.с. 9), а також кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника № 011597, виданого 19.12.2013 кваліфікаційною комісією на ім`я позивача (а.с. 26).

Зі змісту розрахунку компенсації моральної шкоди в грошовому еквіваленті (а.с. 24-25) вбачається, що заявлена сума компенсації становить 200 000,00 грн, яка розрахована шляхом множення встановленого розміру мінімальної заробітної плати на кількість місяців у відповідному календарному році за час анулювання свідоцтва, що в сумі становить 178 245,00 грн. Залишок заборгованості в сумі 21 755,00 грн визначено як розмір компенсації моральної шкоди за втрату ділової репутації.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вбачається, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вимога ефективності судового захисту, закріплена в національному законодавстві, перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Норми ст. 1173 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності та полягають у тому, що наявність вини таких органів не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є необхідними для доказування у спорах про стягнення шкоди.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України (відповідні висновки щодо питання особливостей деліктної відповідальності органів державної влади викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Отже, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22; постанову Верховного Суду у від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20, провадження № 61-21130сво21).

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. За відсутності хоча б однієї складової стягнення шкоди неможливе (див. постанову Верховного Суду від 24.06.2024 у справі № 442/5177/21, провадження № 61-3736св23).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22.11.2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Разом з тим, суд враховує, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 (провадження № К/9901/37372/18) у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування.

Що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 279/1834/22, провадження № 61-1382сво23).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку зфізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21).

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 519/2-5034/11).

В якості підстав для стягнення компенсації моральної шкоди, позивач вказує, що обставина протиправного анулювання Держгеокадастром кваліфікаційного сертифікату позивача мало наслідком зменшення престижу його діяльності, вплинуло на ділову репутацію та призвело до зменшення доходів і відповідно, спричинила моральні страждання.

Отже, підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлена постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 140/2108/18, яка набрала законної сили, обставина протиправного анулювання кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника ОСОБА_1 від 19.12.2013 № 011597.

Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 823/782/16, від 20.03.2024 у cправі № 910/13222/22).

Водночас при визначенні розміру відшкодування суд має враховувати засади розумності та справедливості. Розмір справедливої матеріальної компенсації моральної шкоди, завданої внаслідок порушення ділової репутації, визначається судом на свій розсуд з урахуванням всіх обставин справи (див. постанову Верховного Суду від 20.03.2024 у cправі № 910/13222/22).

Зважаючи на доказове підтвердження позивачем обставин того, що протиправними рішенням та тривалою бездіяльністю відповідача було принижено його ділову репутацію як суб`єкта господарювання у сфері землеустрою, суд вбачає наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак, керуючись принципами розумності та виваженості, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення її розміру до 50 000,00 грн.

При цьому, суд зауважує, що позивач не позбавлений права на звернення з окремим позовом про стягнення упущеної вигоди суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем інженером землевпорядником.

Разом з тим, суд зазначає, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19).

Щодо судового збору

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду;

Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 2 000,00 грнсудового збору, що підтверджується фіскальним чеком від 16.06.2022 (а.с. 1).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотаннямособи, яка його сплатила за ухвалою суду, проте наразі матеріали справи такого клопотання не містять.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Державної казначейської служби, про стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 50 000,00 грн (п`ятдесят тисяч гривень) компенсації моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич