УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року

м. Київ

справа № 2-285/10

провадження № 61-5484ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - Кредитна спілка «Фортеця»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2024 року у складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Сала Т. Б., Берегового О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2010 року рішенням Літинського районного суду Вінницької області позов Креитної спілки «Фортеця» (далі - КС «Фортеця») задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь КС «Фортеця» за договорами кредиту № 264-кс та № 265-кс заборгованість у розмірі 476 403, 90 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 державне мито на користь КС «Фортеця» в сумі 1 700,00 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 120,00 грн витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ на користь КС «Фортеця». Накладено арешт на майно боржників з метою забезпечення погашення боргу.

Не погодившись із таким рішенням 20 листопада 2023 року представник ОСОБА_5 - адвокат Оверковський К. В. подав апеляційну скаргу, у якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи його тим, що копію оскаржуваного рішення він отримав у приміщенні суду лише 18 жовтня 2023 року.

27 листопада 2023 року Вінницьким апеляційним судом винесено ухвалу про витребування вказаної справи із Літинського районного суду Вінницької області.

29 листопада 2023 року Літинським районним судом Вінницької області надана відповідь про те, що зазначену цивільну справу знищено, водночас зі справи вилучено оригінал рішення Літинського районного суду Вінницької області та ухвала Апеляційного суду Вінницької області, які зберігаються в архіві суду.

05 грудня 2023 року Вінницьким апеляційним судом винесено ухвалу про ініціювання відновлення Літинським районним судом Вінницької області втраченого (знищеного) провадження в зазначеній цивільній справі.

13 лютого 2024 року ухвалою Літинського районного суду Вінницької області відновлено втрачене (знищене) судове провадження у цій цивільній справі в частині повного тексту рішення Літинського районного суду Вінницької області від 07 червня 2010 року та ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 28 жовтня 2010 року, а також виконавчих проваджень № 23262142 та № 65994024 по вказаному рішенню. Роз`яснено учасникам справи право на звернення до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження в іншій частині за наявності необхідних документів.

08 березня 2024 року із суду першої інстанції до апеляційного суду надійшли матеріали відновленого втраченого (знищеного) провадження у вказаній цивільній справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2024 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 07 червня 2010 року відмовлено, оскільки апеляційну скаргу подано після спливу більше одного року з дня складення повного тексту судового рішення, тому наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження, виходячи з вимог частини другої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , у квітні 2024 року через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2024 року. У касаційній скарзі заявник зазначив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2024 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У встановлений строк заявником усунуто недоліки касаційної скарги.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження). Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження з посиланням на частину другу статті 358 ЦПК України. На думку заявника апеляційний суд мав керуватися положеннями Цивільного процесуального кодексу України в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Також заявник посилається на неврахування апеляційним судом правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 29 серпня 2018 року у справі № 369/8537/15, від 13 вересня 2021 року у справі № 120/5858/20, від 28 січня 2021 року у справі № 260/1888/20.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_3 , зміст ухвали Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2024 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначила, що відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення.

ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, у частині третій статті 3 передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (див. також частину третю статті 3 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний за змістом припис був передбачений у частині третій статті 2 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний припис є у частині першій статті 118 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII, а також був передбачений у частині першій статті 72 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Згідно з підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, застосовним досудових рішень, ухвалених судами першої інстанції перед набранням чинності цією редакцією кодексу, такі рішення набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу. Аналогічний припис передбачений у підпункті 13 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII. Порядок і строки оскарження судового рішення, ухваленого судом першої інстанції до 15 грудня 2017 року, були визначені у частині першій статті 294 й абзаці третьому частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII».

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).

У частині першій статті 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) зазначено, що оскільки апеляційна скарга учасниками справи була подана 03 квітня 2018 року на рішення суду першої інстанції, ухвалене 24 квітня 2013 року, то апеляційний суд правильно керувався нормами ЦПК України у редакції, що діяла з 15 грудня 2017 року. Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

У справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, апеляційний суд встановив, що: ОСОБА_3 був повідомлений про розгляд справи, про що свідчить присутність у судовому засіданні в день ухвалення рішення його представника ОСОБА_6 , який представляв інтереси також інших відповідачів; апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції від 07 червня 2010 року подана 20 листопада 2023 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення; апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить посилань на випадки, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України.

Тому апеляційний суд правильно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Вказані висновки узгоджуються із висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленими у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Слід зазначити, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 369/8537/15-ц, на яку заявник посилався в обґрунтування доводів касаційної скарги.

Крім цього, процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду.

Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду.

Окрім цього, у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи їєрархію та градацію висновків Верховного Суду, посилання заявника на постанову Верховного Суду 29 серпня 2018 року у справі № 369/8537/15-ц не заслуговують на увагу, оскільки суперечать позиції Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленій у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Отже, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до такого висновку.

Посилання на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 13 вересня 2021 року у справі № 120/5858/20, від 28 січня 2021 року у справі № 260/1888/20 суд відхиляє, як необґрунтовані, оскільки такі зроблено за інших фактичних обставин і не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Кредитної спілки «Фортеця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2024 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає. Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник