Справа № 167/481/24
Номер провадження 2/167/225/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 серпня 2024 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гармай І. Т.,

з участю секретаря судового засідання Ісакової Н. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 грудня 2023 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір позики. Відповідно до п. 1.1 Договору позикодавець передає позичальнику на споживчі потреби грошові кошти в розмірі 811 доларів США. На виконання умов Договору позики, позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 811 доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути до 31 січня 2024 року, що підтверджується розпискою від 15 грудня 2023 року.

Зазначає, що 05 січня 2024 року між ним та відповідачем знову було укладено Договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав від позивача на споживчі потреби грошові кошти в розмірі 1367 доларів США, які зобов`язувався повернути до 31 січня 2024 року. Вказує, що вказані Договори позики були укладені зі згоди дружини позичальника ОСОБА_3 . Зазначає, що відповідач свої зобов`язання не виконав і борг позивачу у зазначений строк не повернув, чим порушив виконання зобов`язань. На прохання позивача повернути грошові кошти відповідач не реагує, чим ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Разом з цим зазначає, що оскільки Договорами позики питання нарахування та сплати процентів не врегульовано, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та за період з 06 січня 2024 року по 31 травня 2024 року розмір відсотків становить 126,23 доларів США.

З урахуванням викладеного, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договорами позики від 15 грудня 2023 року та 05 січня 2024 року в розмірі 2304,23 доларів США та судові витрати по справі.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 09 серпня 2024 року надіслав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Щодо проведення заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв/клопотань до суду не подавав.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 06 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено 01 липня 2024 року о 10 год 00 хв.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 01 липня 2024 року у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час та місце судового засідання розгляд справи відкладено на 10 год 00 хв 22 серпня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 15 грудня 2023 року та 05 січня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договори позики.

Відповідно до п. 1.1., 1.1.1., 1.1.2., 1.1.3. Договорів, позикодавець передає позичальнику на споживчі потреби грошові кошти в розмірі 811 доларів США та 1367 доларів США, термін користування позиками до 31 січня 2024 року.

Дружина позичальника ОСОБА_3 надала згоду ОСОБА_2 на укладення вказаних договорів та отримання в борг коштів в розмірі 811 доларів США та 1367 доларів США.

Згідно розписок від 15 грудня 2023 року та 05 січня 2024 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти в сумі 811 доларів США та 1367 доларів США і зобов`язувався повернути в строки визначені Договорами позики від 15 грудня 2023 року та 05 січня 2024 року.

На день розгляду даної справи відповідач ОСОБА_2 борг позивачу не повернув.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_2 ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем ( ОСОБА_1 ) згідно укладених сторонами Договорів позики.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Крім того, зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Згідно з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову.

Щодо стягнення основної суми боргу за Договорами позики.

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 15 грудня 2023 року та 05 січня 2024 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договори позики за умовами яких позивач передав відповідачу грошові кошти в загальній сумі 2178 доларів США, а останній зобов`язався повернути борг до 31 січня 2024 року. Факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів, підтверджується розписками.

На день розгляду даної справи відповідач ОСОБА_2 борг позивачу не повернув. Будь-яких спростувань вищенаведених обставин судом не здобуто.

Щодо валюти позики, суд зазначає, таке.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Враховуючи вищенаведене у своїй сукупності, а також те, що оскільки грошові кошти в сумі 2178 доларів США ОСОБА_2 до 31 січня 2024 року повернуті не були, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення основної суми боргу необхідно задовольнити.

Щодо стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ.

Судом встановлено, що предметом Договорів позики є кошти в іноземній валюті - доларах США, а розмір процентів сторонами в Договорах позики від 15 грудня 2023 року та 05 січня 2024 року визначений не був.

Згідно із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої ст. 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.

Нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, можливо 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки сторони при укладенні Договорів позики не домовилися про розмір процентів, а предметом Договорів позики є кошти в іноземній валюті, і вимоги позивач заявляє про стягнення заборгованості в іноземній валюті, а тому у задоволені позовних вимог в частині стягнення відсотків з відповідача ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України в розмірі облікової ставки НБУ у сумі 126,23 доларів США необхідно відмовити.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн та заявлено позовні вимоги про стягнення 2304,23 доларів США, що еквівалентно 90849,34 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 85872,44 грн, що становить 94,52 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1144,64 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. 10, 12, 77, 78, 81, 141, 263, 265, 268, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 15 грудня 2023 року в розмірі 811 (вісімсот одинадцять) доларів США та заборгованість за Договором позики від 05 січня 2024 року в розмірі 1367 (одна тисяча триста шістдесят сім) доларів США, а всього - 2178 (дві тисячі сто сімдесят вісім) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1144 (одну тисячу сто сорок чотири) гривні 64 копійки судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного заочного рішення 22 серпня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддя І. Т. Гармай