У х в а л а

20 травня 2024 року

м. Київ

Справа № 756/7873/22

Провадження № 61-3470ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник) на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 3 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 7 лютого 2024 року

у справі за позовом скаржника до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - відповідач) про розірвання договору і

в с т а н о в и в:

1. У вересні 2022 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати договір про надання банківських послуг від 1 серпня 2018 року (далі - договір), який уклав із відповідачем шляхом підписання анкети-заяви. Обґрунтував тим, що 1 серпня 2022 року звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору і закриття рахунку UA1005209 (номер картки НОМЕР_1 ); але 10 вересня 2022 року отримав відмову відповідача, датовану 31 серпня 2022 року за № 46074.

2. 4 жовтня 2022 року Оболонський районний суд міста Києва постановив ухвалу, згідно з якою відкрив провадження у справі. Зазначив, що справу розглядатиме у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки спір є малозначним.

3. 3 квітня 2023 року цей суд ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову, а 7 лютого 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції. Мотивували їхні рішення так: у договорі є всі істотні умови, передбачені законодавством України; позивач був ознайомлений із ними, що підтвердив електронним підписом про прийняття пропозиції укласти договір; станом на 18 жовтня 2022 року позивач має заборгованість перед відповідачем за договором у розмірі 37 982,20 грн, тому відповідно до умов і правил обслуговування фізичних осіб не має права закрити рахунок клієнта та розірвати договір.

4. 8 березня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу. Просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове - про задоволення позову.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

5.5. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини (частини четверта статті 274 ЦПК України).

5.6. Предметом спору є розірвання договору про надання банківських послуг. Як встановили суди попередніх інстанцій, 1 серпня 2018 року позивач звернувся до відповідача з метою отримання та використання для особистих потреб електронного платіжного засобу - платіжної картки monobank (з кредитним лімітом до 100 000,00 грн); заборгованість позивача станом на 18 жовтня 2022 року становила 37 982,20 грн. З огляду на предмет позову, складність справи та її значення для сторін і суспільства, вона є малозначною.

5.7. У касаційній скарзі скаржник звернув увагу на підпункти «в» і «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Стверджував, що для нього розгляд цієї справи становить значний інтерес, адже відповідач «продовжує нараховувати штрафні санкції за начебто користування кредитною карткою», але скаржник «виявив бажання закрити розрахунковий рахунок та вже більше 2 років нею не користується». Доказів для підтвердження цих двох аргументів скаржник не надав. Наявність значного суспільного інтересу до розгляду саме цієї справи, як і її виняткового значення для скаржника, останній не обґрунтував.

5.8. Верховний Суд звертає увагу на те, що поняття «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну зацікавленість усього суспільства, певних соціальних груп, зокрема територіальних громад, до певної справи з огляду на можливий вплив ухваленого у ній судового рішення на права, свободи й інтереси певних суб`єктів. Таку суспільну зацікавленість у розгляді Верховним Судом справи № 756/7873/22 скаржник не продемонстрував. Вказав, що її розгляд становить значний інтерес для нього, хоча за змістом підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для розгляду Верховним Судом малозначна справа має становити значний інтерес саме для суспільства. У разі, якщо вона має для скаржника виняткове значення, то воно теж має бути аргументованим. Однак його доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою судами першої й апеляційної інстанцій зібраних доказів і встановлених обставин.

5.9. Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних. Мотивував помилковість тим, що вимога про розірвання договору дійсно впливає на майновий стан учасників справи, але скаржникові невідомо, як суд першої інстанції визначив ціну позову без належних доказів на момент відкриття провадження у справі. З цим аргументом не можна погодитися, бо малозначними є не тільки справи, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, але й справи незначної складності, зокрема з немайновими вимогами. Верховний Суд вважає, що ця справа є незначної складності та не належить до винятків, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Тому суд першої інстанції правильно визнав її малозначною.

5.10. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначних справах можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржник не обґрунтував. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь його позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.6. Скаржник слушно вказує на те, що за подібних обставин у справі № 461/3494/22 (провадження № 61-1558ск24) з його участю Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 14 лютого 2024 року відкрив касаційне провадження. Проте скаржник не звернув увагу, що ту справу, на відміну від справи № 756/7873/22, суд першої інстанції не визнав малозначною. Саме тому для відкриття касаційного провадження в останній застосовні спеціальні правила, що передбачають можливість такого відкриття тільки за наявності хоча б одного з випадків, визначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

6.7. Отже, скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання скаржником касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність його права на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 3 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 7 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про розірвання договору.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали скерувати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
В. І. Крат