Справа № 367/260/21
Провадження №2/367/774/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2024 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

у складі: головуючого - судді Одарюка М.П.,

за участю: секретаря судового засідання Довгополої І.В.,

представників позивача ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені в режимі відеоконференції цивільну справу № 367/260/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , в особі його законного представника ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кінащук Марина Аркадіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частину квартири, зміну черговості отримання права на спадкування і визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги, визнання шлюбу фіктивним, усунення від права на спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

1. Суть позовних вимог.

В січні 2021 року позивачка звернулась до суду та з урахуванням уточнених позовних вимог ( від 09 червня 2023 року) просить суд:

1) встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_8 з 06 січня 2008 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та визнати ОСОБА_4 право власності на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) змінити черговість отримання права на спадкування ОСОБА_4 і визнати право ОСОБА_4 на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги;

4) визнати укладений шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 фіктивним з 05 січня 2008 року;

5) усунути від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_7 , як таку, що не має права на спадкування за законом;

6) стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачки судові витрати у справі.

В обґрунтування позову зазначила, що з 2008 року по день смерті ОСОБА_8 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від фактичних шлюбних відносин у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стосунки з ОСОБА_8 почалися ще у вересні 2007 року, а проживати однією сім`єю вони стали з 06 січня 2008 року. Спочатку проживали разом у Вінницькій області, а потім ОСОБА_8 поїхав до Києва і там влаштувався на роботу та забрав її до себе. У весь цей час мали спільний бюджет з ОСОБА_8 , спільно харчувалися та відкладали гроші на придбання власного майна, так як дуже хотіли спільну дитину та розуміли, що дитину необхідно забезпечити комфортними умовами проживання. Перша спільна дитина померла невдовзі після народження ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після цього довго намагалась завагітніти і ось ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився спільний син ОСОБА_5 . Під час декретної відпустки ОСОБА_8 забезпечував її із сином усім необхідним. ОСОБА_8 працював, вона займалася побутовими справами та доглядом за дитиною. Тобто надавали один одному взаємну допомогу. Після декретної відпустки вийшла на роботу і вже спільно займалися як питаннями забезпечення сім`ї, так і вихованням та доглядом за дитиною, а також побутовими питаннями. В 2013 році за спільні кошти придбали квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , спільними силами зробили в ній ремонт та переїхали проживати у цю квартиру. Юридично квартира була оформлена на ОСОБА_8 . Спільно несли усі витрати на купівлю цього майна для спільного проживання, на утримання житла, його ремонт та спільно сплачували усі платежі за комунальні послуги та інше. Останні декілька років стан здоров`я ОСОБА_8 дуже погіршився у зв`язку із постійними хворобами. Він не міг більше працювати та забезпечувати себе базовими потребами, не мав фізичної змоги належним чином доглядати за дитиною та вирішувати побутові питання. Було дуже складно справлятися з усім самостійно, враховуючи постійну роботу та догляд за дитиною та хворим чоловіком. Спільно з ОСОБА_8 прийняли рішення переїхати до Вінницької області до її батьків. Батьки допомагали з побутовими питаннями та доглядом за дитиною, працювала та займалася доглядом за ОСОБА_8 . Ці декілька років ОСОБА_8 був у безпорадному стані, так як не міг забезпечити собі навіть базові потреби. Він не міг собі готувати, не міг працювати, не міг самостійно здійснювати лікування. Тому забезпечувала йому усі ці потреби. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Займалася усіма питання щодо організації поховання, в тому числі фінансового характеру. Так як квартира придбана подружжям юридично була оформлена на ОСОБА_8 , постало питання про її спадкування. Звернувшись до нотаріуса, в якого відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_8 , було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, вмотивована тим, що юридично не підтверджено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Крім цього спільна дитина ОСОБА_5 не єдиний спадкоємець, так як у ОСОБА_8 є ще одна дитини від іншої жінки. Тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

2. Позиція учасників цивільного процесу.

В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представники позивача під час стадії судових дебатів заявили про зміну позовних вимог, а саме щодо визнання шлюбу фіктивним з часу його укладання, однак суд відхиляє прийняття до розгляду таких змін з огляду на процесуальні порушення подачі відповідної заяви про зміну предмета позову згідно ч.3 ст. 49 ЦПК України.

Відповідачі, ОСОБА_7 , ОСОБА_7 та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог, просили суд відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи про безпідставність вимог позивача, те, що відповідач перебував у законному шлюбі із померлим, дійсно пішов з сім`ї, але юридично їх шлюб не було розірвано, а тим більш він не був фіктивним.

Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надавали, відзив на позовну заяву не подавали.

3. Дослідження доказів по справі.

3.1. Свідки.

Допитана в якості свідка позивач пояснила суду, що з померлим ОСОБА_8 познайомилась в 2007 році. З 05 січня 2008 року проживала разом з ОСОБА_8 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В лютому 2008 року вона завагітніла, однак дитина народилась недоношеною та померла. ОСОБА_8 пропонував укласти шлюб, однак вона відмовилась, оскільки тільки в 2007 році розлучилась з колишнім чоловіком. В 2013 році за спільні кошти купили квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку зареєстрували на померлого. Договір купівлі продажу квартири підписував ОСОБА_8 та забудовник. В квартиру в`їхали ще до ремонту. Зробили в ній ремонт за спільні кошти (ремонт допомагали робити забудовники), за спільні кошти сплачували комунальні послуги. ІНФОРМАЦІЯ_4 у неї з ОСОБА_8 народився син ОСОБА_5 . З 2015 року у ОСОБА_8 погіршилось здоров`я. Піклувалась про померлого, допомагали батьки. Про те, що померлий був в зареєстрованому шлюбі не знала. Сумнів про те, що в нього є інша сім`я не мала. Бюджет був спільний. Померлий був відповідальний за комунальні послуги, він їх сплачував. Зараз сама сплачує комунальні послуги (з 2020 року). Що ОСОБА_8 має сина ОСОБА_9 знала, про доньку нічого не знала. З його дітьми не спілкувалась, як і сам померлий. При укладенні договору купівлі - продажу спірної квартири була присутня, знає, що договір було укладено в 2013 році, але коли саме не пам`ятає. Коли запитувала у ОСОБА_8 чи є в нього інша родина, то він говорив, що не має. До дружини, з якою перебував в офіційному шлюбі ОСОБА_8 за допомогою не звертався. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Про те, що ОСОБА_8 перебуває в офіційному шлюбі взнала лише після його смерті, коли звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки. З 2014 року позивачка та померлий ОСОБА_8 проживали сумісно в квартирі що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Завжди були разом із дітьми. Вважала, що в них стосунки як у подружжя. Всі в дворі вважали позивачку дружиною померлого ОСОБА_8 , та ніхто не міг подумати, що він має ще одну родину. Коли молодшому ОСОБА_11 виповнилось чотири роки, стан здоров`я ОСОБА_8 значно погіршився, на лікування потрібні були значні кошти. Спочатку ОСОБА_8 брав кредити на лікування, а потім він з позивачкою вирішили здавати в найм квартиру, в якій вони проживала, а вони переїхали до батьків позивачки. Батьки позивачки допомагали позивачці доглядати за ОСОБА_8 та дитиною, оскільки позивачка мусила працювати, щоб оплатити лікування. За відновлення будинку після потрапляння в нього міни платила позивачка. Після смерті ОСОБА_8 всі витрати з комунальних платежів несе позивачка. Проте, що померлий перебував в зареєстрованому шлюбі не знала, рос кільки він ніколи про це не говорив. Після його смерті, через рік або пів року, позивачка розказала про те, що ОСОБА_8 перебував у шлюбі. Похованням ОСОБА_8 займалась позивачка. Квартирою за весь час проживання в ній позивачки з ОСОБА_8 та після смерті останнього ніхто не цікавився. Останній раз бачила ОСОБА_8 коли той приїхав до ОСОБА_12 на медичний огляд, він скаржився на стан здоров`я та те що позивачці тяжко, він був один. Помер ОСОБА_8 в м. Буча. Проте, що позивачка буде проживати у своїх батьків разом з ОСОБА_8 , останній сам повідомив.

Свідок ОСОБА_13 повідомила суду, що з 2012 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 . З померлим ОСОБА_8 була знайома. Ходила до них в гості та їх син ОСОБА_11 бував в гостях на дні народженні сина. Квартира, в якій проживала позивачка з померлим ОСОБА_8 належить їм, вони робили там ремонт. Про те, що померлий був в зареєстрованому шлюбі дізналась лише після його смерті. Позивачка розповіла, що коли подавала документи, їй розповіли про це. ОСОБА_8 хворів на цукровий діабет. Була в гостях у батьків позивачки в м. Тростянець, а тому може сказати, що з батьками позивачки у ОСОБА_8 були добрі стосунки, вони вважали його своєю родиною. Догляд за ОСОБА_8 здійснювала позивачка, інших людей біля нього не було.

Свідок ОСОБА_14 повідомила суду, що знає позивачку, оскільки проживає по сусідству з її батьками. З 2000 року знайома з позивачкою та була знайома з її чоловіком, часто його бачила. З 2019 року чоловік ОСОБА_15 приїхав до Тростянця та там і проживав. Була в гостях у ОСОБА_15 коли її чоловік до неї приїжджав, він ставився до ОСОБА_15 , як до дружини, та дуже любив сина ОСОБА_11 . Останні роки чоловік ОСОБА_15 дуже хворів, мав поганий стан здоров`я. Про те, що померлий був жонатий до ОСОБА_15 знала, але без подробиць. Піклувалась про померлого ОСОБА_8 . ОСОБА_15 , до них дуже часто приїздила швидка допомога, він навіть лежав у лікарні у Тростянці. Інші діти та жінки до нього не приїжджали. В жовтні 2020 року ОСОБА_8 помер десь в лікарні. Він поїхав до лікарні на обстеження і там помер. Знає, що позивачка проживала разом із померлим до 2019 року в м. Ірпені, поки вони не переїхали до Тростянця.

Свідок ОСОБА_16 повідомила суду, що знає позивачку, оскільки остання була її сусідкою. Зі своїм померлим чоловіком, ОСОБА_8 , вона познайомилась, ще коли навчалась у технікумі. З її чоловіком була знайома. В 2019 році вони переїхали в ОСОБА_17 , оскільки ОСОБА_18 був хворий. В нього був цукровий діабет. Часто приїздила швидка. Доглядала за ОСОБА_8 позивачка, в цьому їй дуже допомагали її батьки. Помер він в Київській лікарні. Поховали його на ОСОБА_19 . Крім ОСОБА_20 більше ніхто не допомагав. Квартиру в м. Ірпені вони купили разом за спільні кошти. Продали машину і вирішили купити квартиру ОСОБА_11 . Здавали квартиру квартирантам.

Свідок ОСОБА_21 , пояснила суду що є кумою ОСОБА_7 Проживає в сусідньому селі, 5 хвилин на маршрутці. З позивачкою не знайома. Померлого ОСОБА_8 знає з 2003 року, з часів коли він познайомився з відповідачкою. Весілля у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не було, але це сім`я. Бачила нормальну дружню сімю. Вони не розлучалися. ОСОБА_8 помер в жовтні 2020 року. Померлий проживав в м. Ірпені. Померлого бачила останній раз за місяць до смерті, він приїжджав сам, на машині до своєї двоюрідної сестри. Знає, що ОСОБА_8 хворів на цукровий діабет, за кермом машини його не бачила. З 2004 по 2016 рік ОСОБА_8 проживав з ОСОБА_7 . Відповідачка казала, що він з`їхав. Він відлучався часто у командировки, тиждень жив дома з відповідачкою, а тиждень в командировці. Знає, що відповідачка та померлий купили квартиру в м. Ірпені, в квартирі не була. Про квартиру в м. Ірпені знає зі слів відповідачки. Ремонт в квартирі з нею не обговорювали, чи збиралися туди переїхати їй не відомо. Померлий припинив спільне проживання з відповідачкою з 2016 року. Відповідачка тоді була дуже засмучена.

Допитана в якості свідка відповідача ОСОБА_7 , пояснила суду, що є дружиною померлого ОСОБА_8 . З померлим познайомилась в 2003 році на випускному. В 2004 році народила доньку та так і проживала разом з померлим ОСОБА_8 до 2016 року в будинку її батьків та збирали кошти на купівлю квартири. В 2013 році купили квартиру. Коли ОСОБА_8 навчався у Вінницькому технікумі в нього вже тоді з`явилася інша сім`я він тиждень жив вдома, а тиждень в іншій родині. 26 липня 2013 року була присутня при укладенні договору купівлі продажу спірної квартири, який укладався у нотаріуса в м. Ірпені. В 2016 році бачила померлого в останній раз. Не допомагала йому тому, що він не дозволяв цього робити. На розлучення не подавала, бо не бачила в цьому потреби. Свідоцтво про одруження з ОСОБА_8 має. З позивачкою та її сином не знайома. Про сина ОСОБА_8 казав, що його беруть у куми. Навчання ОСОБА_8 закінчив у 2008,2009 роках. Працював начальником зміни, коли звільнився не пам`ятаю. Інвалідність оформлював в 2006,2007 роках. ОСОБА_8 кожні пів року лягав на обстеження. Від допомоги відмовлявся. До 2013 року проживали з померлих у її батьків. Його зарплату відкладали на покупку квартири, а жили на її зарплату. Спірну квартиру обирав чоловік, але вона їздила дивитись на квартиру. Документи на квартиру оформлювали вдвох у нотаріуса, продавця квартири не було. Ремонт в квартирі не робили, оскільки на той час не було коштів. Квартира має дві кімнати, площею 42 кв. м., на четвертому, останньому поверсі, з ліва. В квартирі була тільки один раз. Останній рік не спілкувалась з ОСОБА_8 , аліменти на доньку він сплачував. За квартиру ОСОБА_8 сплачував сам, зі свого, не з спільного бюджету. В квартирі були голі стіни, голови ОСББ не бачила. Яку суму відклали на купівлю квартири не пам`ятаю. На той час він получав три тисячі, його бюджет не рахувала. ОСОБА_8 складав гроші на квартиру, а вона жила на свою зарплату. Вартість спірної квартири становить 60 з лишнім тисяч доларів США, відкладали кошти на квартиру з 2005 року. Кошти за квартиру ОСОБА_8 віддавав до нотаріуса без неї. Допускає, що можливо ОСОБА_8 був з позивачкою.

Допитана в якості свідка відповідача свідок ОСОБА_7 , повідомила суду що є донькою померлого ОСОБА_8 . Батько завжди піклувався про неї, робив з нею уроки до 7 класу, коли батько був відсутній в дома, то мати казала, що він у відрядженні. Останнє бачила батька за місяць до його смерті.

3.2. Письмові докази.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.22 том1).

Із копії акту від 28 жовтня 2020 року,посвідченого депутатом Тростянецької селищної ради Вінницької області Білик В.В. та сусідами свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_22 вбачається, що ОСОБА_8 проживав разом із дружиною ОСОБА_4 та дитиною ОСОБА_11 на протязі двох років до дня його смерті ( 17.10.2020) за адресою АДРЕСА_3 ( а.с.23 том.1).

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Його батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_4 ( а.с.21 том 1).

ОСОБА_8 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 27 листопада 2015 року та подень смерті. Разом з ним в квартирі був зареєстрований ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с.37 том1).

Згідно копії відповіді управителя ОСББ «Островського,14» власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_8 з 2013 року. ОСОБА_8 проживав в квартирі разом зі своєю сім`єю: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_23 ( а.с.35 том1).

Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу, вбачається, що ОСОБА_8 24 січня 2004 року уклав шлюб з ОСОБА_24 та після укладення шлюбу їй присвоєне прізвище ОСОБА_25 ( а.с.22-23 том 3).

4. Мотиви суду під час винесення рішення.

Положеннями статті 12 "Право на шлюб" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 р.), визначено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст. ст.3,32,36,55 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно; шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків; дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

У статті 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно із ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

У статті 28 СК України встановлено, що заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Якщо реєстрація шлюбу у визначений день не відбулася, заява про реєстрацію шлюбу втрачає чинність після спливу трьох місяців від дня її подання.

Згідно ст. 29 СК України, орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов`язаний ознайомити наречених з їхніми правами та обов`язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Суд вважає, що недійсність шлюбу це особливий вид сімейно-правової санкції, яка застосовується у випадках порушення передбачених законом умов укладення шлюбу і означає анулювання тих юридичних наслідків, які законом пов`язуються з дійсним шлюбом.

Відповідно до ст. 45 СК недійсний шлюб, а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Відповідно до ст. 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Частиною 2 ст. 41 СК України передбачено, що при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", судам роз`яснено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України).

Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

Причому відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Таким чином, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім`ю. Однак не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сім`ю, яка відповідає всім її вимогам.

В обґрунтування позову позивач, послалася на солідарне невиконання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обов`язків подружжя та відсутність використання прав подружжя свідчать про відсутність наміру створення сімї та набуття прав та обов`язків подружжя при реєстрації шлюбу, тобто про фіктивність такого шлюбу, адже вона проживала разом з померлим ОСОБА_8 з 06 січня 2008 року однією сім`єю по день смерті останнього.

У постанові Касаційного цивільного суду ВС від 17.04.2019 у справі № 752/2337/16-ц суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей не правового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

У справі № 285/720/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що окреме проживання подружжя та не проведення святкової церемонії укладання шлюбу, а також наявність будь-яких фінансових зобов`язань сторін самі по собі не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним). А припинення сімейних стосунків та наявні конфлікти, які виникають між подружжям, є підставою для розірвання шлюбу, а не для визнання його недійсним.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами свої посилання про відсутність у осіб (особи), які уклали шлюб, наміру створити сім`ю.

Позивачем та її представниками не надано суду достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , укладено шлюб без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

При цьому твердження позивача та його представника про те, що ОСОБА_8 ніколи не проживав з ОСОБА_7 не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання шлюбу укладеного 24 січня 2004 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 недійсним з 05 січня 2008 року.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_4 з ОСОБА_8 з 06 січня 2008 року, оскільки наявність спільної дитини у сторін та визнання відповідачем батьківства відносно неї не може безумовно

свідчити про те, що сторони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Отже позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у період з 06 січня 2008 року суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зареєстрований 24 січня 2004 року Виконавчим комітетом Шпитьківскьої сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, актовий запис № 01 на момент ухвалення рішення у справі не розірвано.

Також, суд зауважує на тому, що показання свідків та спільні фотографії ОСОБА_8 та ОСОБА_4 не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.

Враховуючи те, що померлий перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 24 січня 2004 року, шлюб на момент ухвалення рішення суду не розірвано, та позивачем не доведено в судовому засіданні факту проживання однією сім`єю з померлим в період з 06 січня 2008 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про зміну четвертої черги спадкування на першу чергу спадкування, визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 та усунення від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , оскільки дані вимоги є похідними від вимоги про визнання шлюбу фіктивним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , в особі його законного представника ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кінащук Марина Аркадіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частину квартири, зміну черговості отримання права на спадкування і визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги, визнання шлюбу фіктивним, усунення від права на спадкування за законом відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 24 травня 2024 року.

Головуючий суддя М.П. Одарюк