Єдиний унікальний номер справи №761/9943/23
Провадження №22-ц/824/3724/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову що 18.08.2022 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та транспортного засобу «Mercedes», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Автомобіль позивача отримав механічні ушкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2022 року (справа №761/19169/22) ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Так як цивільна відповідальність відповідача була застрахована ТДВ «Страхова компанія «Кредо», позивачу було сплачено страхове відшкодування в сумі 40 065,29 грн. Як зазначає позивач, він відновив пошкоджений автомобіль та сплатив загальну суму 91 332,00 грн. згідно з рахунком-фактурою №1077 від 28.09.2022 року. Оскільки страхового відшкодування не достатньо для повного відшкодування шкоди, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на підставі положень статей 22, 1192, 1194 ЦК України реальних збиткыв в сумі 51 266,71 грн. (91 332,00 грн. - 40 065,29 грн.) Крім того позивач зазначає, що неправомірні дії відповідача спричинили йому і моральну шкоду, яку він оцінив в сумі 50 000,00 грн.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 51 266,71 грн., франшизу - 2500,00 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 48000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 47456,32 грн., 4 000,00 грн. моральної шкоди, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн та 532,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Свої вимоги обґрунтував тим, що суд першої інстанції неправильно застосував положення норм ст.1194 ЦК та ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановивши, що відповідач повинен нести матеріальну відповідальність за завдану ним шкоду, при тому, що заявлена позивачем сума матеріального збитку не перевищує ліміт відповідальності страховика (розміру страхової суми). Зазначає, що на момент ДТП відповідальність відповідача як власника наземного транспортного засобу була застрахована, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000, 00 грн., а тому позов слід було пред`являти саме до страховика відповідача.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного:

В ході розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля «Mercedes», державний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

18.08.2022 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Mercedes», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 ..

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2022 року (справа №761/19169/22) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На день дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» за полісом №209233014, за умовами якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну встановлена в розмірі 130 000,00 грн., франшиза 2 500,00 грн..

Страхова компанія визнала дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та сплатила позивачу 40065,29 грн. Перерахування коштів на рахунок позивача підтверджується випискою з його рахунку.

Як вбачається з листа ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» №129 від 18.01.2023 року, відповідно до звіту №3006176/08/22 про оцінку колісного транспортного засобу від 30.08.2022 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes», державний номер НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,49 та без врахування ПДВ склала 42 565,29 грн. Крім того, із вказаної суми було відраховано франшизу в сумі 2 500,00 грн.

Відповідно до копій акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №22 від 22.11.2022 року та рахунку на оплату №22 від 28.09.2022 року позивач здійснив ремонт автомобіля та сплатив 91 332,00 грн

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, послався на позицію Верховного Суду України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, відповідно до якої правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив з глибини та тривалості фізичних і душевних страждань позивача, з урахуванням принципу розумності та справедливості.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення норм ст.1194 ЦК та ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановивши, що відповідач повинен нести матеріальну відповідальність за завдану ним шкоду, при тому, що заявлена позивачем сума матеріального збитку не перевищує ліміт відповідальності страховика (розміру страхової суми).

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 року № 1961 -IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (вчинення дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільна відповідальність завдавача шкоди на час ДТП була застрахована ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» за полісом №209233014, яка визнала дану ДТП страховим випадком та сплатила страхове відшкодування у розмірі 40 065, 29 грн.

Сторони визнали, що страхове відшкодування було виплачено з урахуванням фізичного зносу автомобіля.

Пунктами 9.1, 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З урахуванням наведеного вбачається, що одним з основних питань, які підлягають встановленню в ході розгляду даної справи є питання визначення дійного розміру реальної шкоди, завданої майну позивача внаслідок ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав від страховика страхове відшкодування виходячи із розміру дійсної шкоди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності за замовленням страховика.

Відповідно до згаданого звіту про оцінку колісного транспортного засобу №3006176/08/22 (а.с. 17-30) загальний розмір спричиненої майну шкоди (вартість відновлюваного ремонту без врахування фізичного зносу та включаючи ПДВ) складає 79727,18 грн. Розмір визначеної страховиком шкоди та розмір страхового відшкодування позивач не оспорював, в іншому випадку мав право на вимогу до страховика про доплату страхового відшкодування.

Встановлення розміру прямих збитків на підставі рахунку фактури та акту виконаних робіт, як це здійснював позивач у своєму позові, без обґрунтування об`єктивності та відповідності таких витрат, з точки зору колегії суддів апеляційного суду є некоректним з огляду на відмінність зазначеної суми від розміру шкоди, встановленого відповідним суб`єктом оціночної діяльності, а також фактичного визнання позивачем такого розміру шкоди з огляду на прийняття та неоскарження розміру страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, при вирішенні даної справи колегія суддів виходить розміру дійсної спричиненої позивачу шкоди у 79727,18 грн.

Оскільки страхова компанія відшкодовує дійсну шкоду за виключенням фізичного зносу деталей та встановленої договором франшизи, з завдавала шкоди на користь потерпілого від ДТП підлягає стягненню різниця між страховим відшкодуванням та розміром дійсної шкоди, спричиненої його майну.

Вказана сума також підлягає зменшенню на 6310,39 грн. обрахованого страховиком ПДВ (виходячи із суми відшкодування), які за умови пред`явлення відповідних документів позивач має можливість отримати із страхової компанії, про що цілком слушно зазначив і суд першої інстанції.

З урахуванням викладеного, розмір стягнення матеріальної шкоди з відповідача як завдавача такої шкоди на користь позивача має становити 33351,50 грн. (79727,18 грн. - 40065,29 грн. - 6310,39 грн.). За таких умов сума відшкодування матеріальної шкоди (визначена судом першої інстанції у повній відповідності до процедури її обрахування, однак виходячи із невірного загального розміру спричиненої внаслідок ДТП шкоди) підлягає зміні. При цьому апеляційна скарга не містить доводів про оскарження рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для зміни оскаржуваного рішення.

Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, відповідним чином має бути скориговане й питання відшкодування сплаченого сторонами судового збору.

З врахуванням вищевикладених висновків колегія суддів приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню на 29,14 % від заявленого розміру. Відповідним чином підлягають відшкодуванню сторонам понесені ними витрати на сплату судового збору, позивачем - за подач позову, відповідачем - за подачу апеляційної скарги. Після зустрічного зарахування однорідних вимог з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 986,06 грн. відшкодування судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2023 року в частині вирішення питання про стягнення матеріальної шкоди та розподілу судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 33351 (тридцять три тисячі триста п`ятдесят одну) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 986 (дев`ятсот вісімдесят шусть) грн. 06 коп.

В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько