Ухвала

Іменем України

21 травня 2024 року

м. Київ

справа № 930/814/22

провадження № 61-4002ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Дундар І. О., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М., Матківської М. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Немирівського РУП ГУНП у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У 2022 році ОСОБА_1 звернувся з позовом до Немирівського РУП ГУНП у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 05 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 березня 2023 року визнано підстави для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 05 вересня 2022 року за клопотанням ОСОБА_1 неповажними. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надавши строк не пізніше десяти днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду. Роз`яснено, що протягом вказаного строку скаржник має право звернутись до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, вказавши інші підстави для поновлення пропущеного процесуального строку та надавши відповідні докази. Невиконання вимог ухвали є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без руху на підставі частини третьої статті 357 ЦПК України, оскільки вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу і наведені скаржником в апеляційній скарзі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд вважав неповажними;

у апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки копію оскарженої ухвали він отримав лише 28 жовтня 2022 року, що за його твердженням, доводиться рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи;

апеляційний суд, дослідивши матеріали витребуваної справи, зміст апеляційної скарги, процесуальні питання її подання, додані до скарги документи, у тому числі мотиви клопотання скаржника про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційна скарга не відповідає вимогам процесуального закону у частині дотримання процесуальних строків на апеляційне оскарження судової ухвали;

апеляційний суд зазначив, що як встановлено з матеріалів справи, ухвала суду першої інстанції від 05 вересня 2022 року постановлена поза межами судового засідання та згідно з супровідним листом направлялася ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку. Подавши 15 березня 2023 року апеляційну скаргу, тобто, безумовно з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, порушуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судової ухвали від 05 вересня 2022 року, скаржник зазначає про отримання копії оскаржуваної ухвали 28 жовтня 2022 року. Окрім того, з матеріалів справи вбачалося, що скаржник неодноразово подавав апеляційні скарги на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 05 вересня 2022 року про повернення його позовної заяви, порушуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судової ухвали з тих підстав, що скаржник отримав копію оскаржуваної ухвали 28 жовтня 2022 року. Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2023 року та від 15 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто;

для поновлення строку на апеляційне оскарження після повторного подання апеляційної скарги з порушенням визначеного законом строку особа має надати належні та допустимі докази на підтвердження поважних причин пропуску строку. Оскільки у апеляційній скарзі не наведено нових поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, які б могли свідчити про наявність непереборних обставин, за яких заявник не подав апеляційну скаргу в передбачений законом строк та які б виправдали пропуск строку, не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, тому суд не вбачає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження. Статтею 44 ЦПК України визначено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. За таких обставин наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд вважав неповажними.

Оскарженою ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 05 вересня 2022 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:

у квітні 2023 року ОСОБА_1 подав заяву щодо виконання ухвали суду від 28 березня 2023 року. В обґрунтування заяви зокрема зазначив, що з матеріалів цієї справи вбачається, що оскаржувану ухвалу він отримав 31 жовтня 2022 року. Також з тих самих матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга була подана 07 листопада 2022 року, тобто в термін, визначений статтею 354 ЦПК України. Вказане є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, при цьому в критичній формі зазначив, що суд апеляційної інстанції свідомо не бере до уваги докази, які безпосередньо свідчать про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, враховуючи те, що в апеляційній скарзі уже порушувалося питання про поновлення такого строку, тому вимагає негайно поновити йому строк на апеляційне оскарження. Також вказав, що ціла низка ухвал Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2023 року, від 15 лютого 2023 року на даний час оскаржуються в касаційному порядку, а тому надавати оцінку законності цим ухвалам немає потреби. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України вимагає негайно та невідкладно взяти до уваги поштове повідомлення про вручення, яке міститься в матеріалах справи як доказ про поважність пропуску на апеляційне оскарження та відновити його право на апеляційне оскарження;

апеляційний суд вважав, що наведені в заяві щодо виконання ухвали суду від 28 березня 2023 року підстави для поновлення такого строку є неповажними;

встановлений статтею 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження рішення суду може бути поновлений в порядку частини другої цієї статі, при цьому причини пропуску строку на апеляційне оскарження підлягають оцінці на предмет їх поважності в порядку, передбаченому процесуальним законом. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, а також підтверджені належними доказами;

Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц зробив такі висновки про правильне застосування норм права: «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама собою вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарження, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження». Також ураховуючи висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 159/1215/18, від 19 березня 2021 року у справі № 127/22351/17, від 08 липня 2021 року у справі № 127/4538/20, апеляційний суд зазначив, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій, а саме по собі подання повторної скарги з пропущенням встановленого строку не свідчить про намір позивача реалізувати право на апеляційне оскарження;

як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження та його поновлення ОСОБА_1 у заяві, поданій на виконання ухвали апеляційного суду від 28 березня 2023 року, посилається на те, що первинну апеляційну скаргу ним подано в межах строку на апеляційне оскарження, однак ухвалою апеляційного суду її було повернуто. Однак подача первинної апеляційної скарги у строки визначені законом не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Апеляційний суд зазначив, що для поновлення строку на апеляційне оскарження після повторного подання апеляційної скарги з порушенням визначеного законом строку особа має надати належні та допустимі докази на підтвердження поважних причин пропуску строку;

апеляційний суд зробив висновок про те, що оскільки у заяві, поданій на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків, не наведено нових поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, які б могли свідчити про наявність непереборних обставин, за яких заявник не подав апеляційну скаргу в передбачений законом строк та які б виправдали пропуск строку, не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, тому суд не вбачає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження. Статтею 44 ЦПК України визначено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. ОСОБА_1 не було надано суду належних доказів поважності причин пропуску строку, які не дозволяли останньому подати апеляційну скаргу в розумний строк без невиправданих зволікань, і суд апеляційної інстанції надав йому достатній строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження з наведенням інших поважних причин пропуску такого строку з наданням доказів на їх підтвердження, без яких суд позбавлений можливості мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження;

за таких обставин, враховуючи відсутність поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 05 вересня 2022 року, апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі частини четвертої статті 357 ЦПК України.

ОСОБА_1 19 березня 2024 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 05 квітня 2024 року ці недоліки було усунуто, зокрема подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

У клопотанні, яке подано на виконання ухвали Верховного Суду від 05 квітня 2024 року, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що 22 травня 2023 року отримав оскаржену ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2023 року, що підтверджується конвертом, який додано до клопотання. 22 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, яка 29 травня 2023 року отримана Верховним Судом і лише 30 червня ухвалою касаційна скарга залишена без руху у зв`язку з несплатою судового збору, який на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «про судовий збір» не підлягав сплаті. Указана ухвала отримана ОСОБА_1 18 липня 2023 року і того самого дня ним надіслано заяву про усунення недоліків. Однак лише 27 грудня 2023 року Верховний Суд повернув касаційну скаргу. 20 лютого 2024 року ОСОБА_1 отримав указану ухвалу Верховного Суду і того ж дня направив повторну касаційну скаргу. Однак ухвалою Верховного Суду без урахування судової практики касаційну скаргу безпідставно повернуто. На підставі указаних фактів бездіяльності Верховного Суду ОСОБА_1 звернувся до ВРП. Таким чином, ураховуючи, що первісна касаційна скарга подана у передбачений законом строк, а строк на касаційне оскарження пропущено ОСОБА_1 не з власної вини, позивач просить поновити строк на касаційне оскарження.

До клопотання додано: конверт, адресований згідно штампу 24 квітня 2023 року Вінницьким апеляційним судом ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз судових рішень у справі № 930/814/22, які оприлюднено у ЄДРСР, свідчить, що ОСОБА_1 подавав касаційну скаргу у травні 2023 року та у лютому 2024 року, однак ухвалами Верховного Суду 27 грудня 2023 року та від 05 березня 2024 року касаційну скаргу було повернуто.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу. (частина друга та третя статті 390 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

ухвала Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2023 року є незаконною, а також ухвалена не колегіально, а одноособово, що порушує право ОСОБА_1 на апеляційне оскарження судового рішення та право на звернення до суду;

перегляд судових рішень, зокрема, у апеляційному порядку, гарантує відновлення його порушених прав і охоронюваних законом інтересів, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 07 вересня 2018 року у справі № 202/6189/16-ц; від 23 липня 2019 року у справі № 826/7824/18; від 05 січня 2021 року у справі № 1718/2-а-834/11;

апеляційний суд порушив вимоги статті 55 Конституції України в частині права на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції, чим позбавив ОСОБА_1 права на гарантований Конституцією України обов`язковий апеляційний перегляд судового рішення;

суд апеляційної інстанції помилково постановив одноособово оскаржену ухвалу від 24 квітня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, що призвело до порушення правил щодо складу суду, а тому вказана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. З такою думкою погоджується і Верховний Суд у постановах: від 22 грудня 2021 року у справі № 363/4309/16; від 24 листопада 2021 року у справі № 754/4353/17; від 15 вересня 2021 року у справі № 243/11729/18; від 07 липня 2021 року у справі № 308/12828/19; від 24 червня 2021 року у справі № 369/13653/18; від 17 червня 2021 року у справі № 2-30/2011; від 02 червня 2021 року у справі № 2-п-113/2006; від 19 травня 2021 року у справі № 127/23798/20 (провадження № 61-2921св21).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважував, що «одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 592/6701/19 (провадження № 61-15286св20) зазначено, що «суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження. Суд апеляційної інстанції не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції поважними. Сама по собі вказівка про наявність поважних причин для поновлення строку та/або погодження з доводами особи, яка подала апеляційну скаргу та відповідне клопотання, з урахуванням отримання представником ОСОБА_2 копії рішення 20 липня 2020 року, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції».

Встановивши, що підстави, указані у заяві ОСОБА_1 для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Аргумент касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції помилково постановив одноособово оскаржену ухвалу від 24 квітня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, що призвело до порушення норм процесуального права і посилання, при цьому на постанови Верховного Суду: від 22 грудня 2021 року у справі № 363/4309/16; від 24 листопада 2021 року у справі № 754/4353/17; від 15 вересня 2021 року у справі № 243/11729/18; від 07 липня 2021 року у справі № 308/12828/19; від 24 червня 2021 року у справі № 369/13653/18; від 17 червня 2021 року у справі № 2-30/2011; від 02 червня 2021 року у справі № 2-п-113/2006; від 19 травня 2021 року у справі № 127/23798/20 (провадження № 61-2921св21) необґрунтований, оскільки оскаржена ухвала Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2023 року постановлена у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М., Матківської М. В. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110384615).

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 07 вересня 2018 року у справі № 202/6189/16-ц; від 23 липня 2019 року у справі № 826/7824/18; від 05 січня 2021 року у справі № 1718/2-а-834/11 необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четвертої статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Немирівського РУП ГУНП у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Д. А. Гудима

І. О. Дундар