П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/16231/23

Провадження № 22-ц/4815/762/24

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Панас О.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено:

01 квітня 2024 року в м. Рівне

(фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального

технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України)

Повний текст рішення складено: 08 квітня 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Андрошулік І.А.

за участі: представника Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - адвоката Ляхова Олександра Валерійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про захист прав споживача, розірвання кредитного договору, закриття кредитної картки, зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк" або Банк) про захист прав споживача, розірвання кредитного договору, закриття кредитної картки, зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку.

Мотивуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що є клієнтом Банку та має його платіжну кредитну картку "Універсальна". Також позивач зареєстрований в Інтернет системі Банку "Приват24", за яким закріплено його номер стільникового телефону. Однак 16 листопада 2022 року, коли позивач проходив військову службу в м.Рівне, третя особа виготовила дублікат SIM-картки з відповідним номером, здійснила вхід до системи інтернет-банкінгу від його імені та оформила кредит за програмою Банку "Оплата частинами" на суму 41 499 гривень у магазині торгівельної марки "Comfy" в м. Кропивницький. Тому, на переконання ОСОБА_1 , на нього не повинен покладатись обов`язок зі сплати кредиту, адже його оформлення відбулося внаслідок протиправних дій іншої особи, а також бездіяльності Банку, що уможливило виникнення таких наслідків.

З наведених підстав просив: 1) розірвати кредитний договір № 6912, укладений 16 листопада 2022 року шляхом підписання анкети-заяви про надання кредиту "Оплата частинами" з платіжної кредитної картки "Універсальна" № НОМЕР_1 на суму 41 499 гривень, яка належить позивачу; 2) закрити кредитну картку № НОМЕР_1 (кредитний договір № 6912), видану ОСОБА_1 . Банком, та припинити нарахування відсотків за кредитом за даною карткою, скасувати всі нараховані платежі, відсотки та заборгованість по них, які були нараховані ОСОБА_1 з 16 листопада 2022 року та будуть нараховані по день закриття картки; 3) зобов`язати АТ КБ "Приватбанк" відновити залишок кредитних коштів на рахунку картки "Універсальна" № НОМЕР_7, яка належить ОСОБА_1 , до стану 47 000 гривень, у якому він був перед виконанням несанкціонованих операції від 16 листопада 2022 року щодо оформлення кредиту та зняття коштів у сумі 41 499 гривень.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 квітня 2024 року позов задоволено.

Розірвано кредитний договір № 6912, укладений 16 листопада 2022 року шляхом підписання анкети-заяви про надання кредиту "Оплата частинами" з платіжної кредитної картки "Універсальна" № НОМЕР_1 на суму 41 499 гривень, яка належить ОСОБА_1 .

Закрито кредитну картку № НОМЕР_1 (кредитний договір № 6912), видану ОСОБА_1 , та припинено нарахування відсотків за кредитом по даній картці, скасовано всі нараховані платежі, відсотки та заборгованість по них, які були нараховані ОСОБА_1 з 16 листопада 2022 року і будуть нараховані по день закриття картки.

Зобов`язано АТ КБ "Приватбанк" відновити залишок кредитних коштів на рахунку картки "Універсальна" № НОМЕР_7, яка належить ОСОБА_1 , до стану 47 000 гривень, у якому він був перед виконанням несанкціонованих операції від 16 листопада 2022 року щодо оформлення кредиту та зняття коштів у сумі 41 499 гривень.

На рішення суду АТ КБ "Приватбанк" подано апеляційну скаргу, де вказувалося про його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності викладених висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про те, що зняття грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 стало можливим виключно в результаті розголошенням ним своєї конфіденційної інформації в ході спілкування з третіми особами, що, в свою чергу, призвело до компрометації даних карт та подальшого зняття з них коштів через сторонній сервіс.

Зважав Банк й на те, що саме користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити Банк. До моменту повідомлення користувачем ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе саме користувач, а з часу повідомлення користувачем ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе Банк.

Проте в матеріалах справи відсутні докази, що позивач невідкладно повідомив AT КБ "Приватбанк" за контактним телефоном 3700 про несанкціоновані незаконні платіжні операції, з вимогою про блокування рахунків та надав всю відому інформацію про те, що трапилося. Натомість, позивач звернувся до Банку лише після проведених фінансових операцій на рахунках. Тому AT КБ "Приватбанк" не має нести відповідальність за операції, про які був повідомлений після їх здійснення. Також посилається на те, що місцевий суд не надав належної оцінки твердженням ОСОБА_1 про звернення до правоохоронних органів стосовно вчиненого шахрайства стосовно нього. Так, на підтвердження своїх вимог позивач покликається на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань 0002276 про вчинення кримінального правопорушення щодо нього. Однак наявність кримінального провадження не може свідчити з огляду на презумпцію невинуватості про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

З викладених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано, хоча про таке право роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у спарві і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку залишення апеляційної скарги без задоволення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: "відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції".

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) стверджується, що: "користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ "ПриватБанк" на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ "ПриватБанк" не надано відповіді. Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними".

Подібний висновок зроблено також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18).

Верховний Суд в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) висловився про те, що "встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15".

Такий самий висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі № 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказується, що "суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_1 на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову".

Своєю постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23) зробив висновок, що "при відмові у задоволенні позову апеляційний суд вважав, що спірні операції позивачем вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/CVC-кодів, тощо), без розголошення яких інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з його рахунку. Апеляційний суд вказав, що невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування; суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; ОСОБА_1 як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 (провадження № 61-4665св22) зазначено, що "апеляційний суд вважав, що клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з фізичним пред`явленням його карти. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують порушення його прав діями банку, отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові".

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

У частинах першій, третій ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається, з`ясовано, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ "Приватбанк". Позивач отримав платіжну кредитну картку "Універсальна" № НОМЕР_1 . Відповідно до виписки АТ КБ "Приватбанк" станом на 16 грудня 2022 року на платіжній кредитній картці "Універсальна" був автоматично встановлений банком кредитний ліміт у розмірі 47 000 гривень. Також він зареєстрований в системі "Приват24", за яким закріплено його фінансовий номер телефону НОМЕР_4 .

Відповідно до довідки В/Ч НОМЕР_5 №1197 від 07 грудня 2022 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_5 в АДРЕСА_1 та в період з 01 листопада по 30 листопада 2022 року за межі Рівненської області у службові відрядження, відпустки, на лікування не вибував.

Спірні правовідносини виникли з того приводу, що третя особа неправомірно відновила SIM-карту позивача номером НОМЕР_4 , здійснила вхід до системи інтернет-банкінгу "Приват 24" від його імені та оформила кредит на суму 41 499 гривень в м. Кропивницький.

Як стверджував ОСОБА_1 , 16 листопада 2022 року під час несення служби на території Військової частини НОМЕР_5 близько 16 год. 30 хв. він виявив відсутність на його стільниковому телефоні зв`язку, тобто SIM-картку "Київстар" було заблоковано.

Одразу позивач подзвонив до Банку з іншого номеру телефону та попросив його працівника заблокувати усі його картки та рахунки. Працівник запевнив, що руху грошових коштів по банківських картках позивача не має і в цілях безпеки блокують картки і фінансовий номер телефону НОМЕР_4 в базі "Приватбанку".

Згідно з листом-відповіддю АТ КБ "Приватбанк" від 07 березня 2023 року №20.1.0.0.0/7- 230221/19583 на 1074708-ВБ від 21 лютого 2023 року позивачу було повідомлено, що грошові кошти на його рахунку № НОМЕР_6 були заблоковані 2022-11-16 16:45:35 працівником Банку на підставі його особистого звернення до відділення Банку.

17 листопада 2022 року позивач з`явився у відділення АТ КБ "Приватбанк" для розблокування рахунків і отримання нових платіжних карток та разом із працівниками Банку виявив рух коштів, а саме що з картки було знято 4 149 гривень.

Позивач з`ясував, що у сервісі "Приват24" невідомими особами проводились неправомірні операції шляхом оформлення заяви про надання кредиту "Оплата частинами", кредитний договір № 6912 строком кредитування 9 місяців, на суму 41 499 гривень, і саме 4149 гривень були списані з карткового рахунку (Універсальна) НОМЕР_1 як перший платіж. Кредит було оформлено в мережі магазинів торгової марки "Comfy".

У листі-відповіді ПрАТ "Київстар" від 20 грудня 2022 року на адвокатський запит представника позивача зазначалося про те, що за мобільним номером НОМЕР_4 до 17 листопада 2022 року особу власника було знеособлено, а тому в ПрАТ "Київстар" відсутня можливість надати інформацію за зазначеним номером.

Відповідно до отриманого трафіку за номером стільникового телефону слідчим на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ було встановлено, що абонентський номер НОМЕР_4 за період за період з 00 год. 00 хв. 10 листопада 2022 року по 15 год. 15 хв. 16 листопада 2022 року фіксувався на базових станціях, що розташовані в м.Рівне та Рівненській області, однак з 15 год. 27 хв. 16 листопада 2022 року абонентський номер фіксувався на базових станціях в м. Кропивницький. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань Рівненським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області розпочато досудове розслідування за № 0002276 від 17 листопада 2022 року. Як зазначену у витязі 17 листопада 2022 року, до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшла заява ОСОБА_1 , про те, що 16 листопада 2022 року близько 16 год. 00 хв. невідома особа, відновивши абонентський номер потерпілого, таємно викрала з його банківського рахунку грошові кошти в сумі 41 499,90 гривень. Також ОСОБА_1 звертався до відділення "Приватбанку" з вимогою з`ясувати факт порушення, повернути грошові кошти, що були викрадені у нього з карткового рахунку невідомою особою, та закрити кредитний договір № 6912 на суму 41 499,00 гривень.

Відповідач повідомив ОСОБА_1 листом від 20 грудня 2022 року №20.1.0.0.0/7- 221215/7748 на 1194-ВБ, що за результатами перевірки встановлено, що 16 листопада 2022 року, використовуючи платіжну картку позивача № НОМЕР_1 , був оформлений кредит "Оплата частинами" в інтернет магазині Comfy. Оформлення кредиту супроводжувалось авторизацією з правильним введенням нанесених на карті даних.

Як видно з заключення від 19 жовтня 2023 ZAKL- 2023/1-7979050, наданого АТ КБ "Приватбанк", несанкціоноване зняття коштів з карти клієнта ОСОБА_1 стало можливим в результаті дій з перевипуску сім-картки з номером фінансового телефону, що надало змогу невідомим особам провести зміну паролю входу в "Приват24" та зробити ряд транзакцій з грошовими коштами клієнта.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права та усталену судову практику, яка викладена щодо правильного розв`язання заперечень заявника, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

При цьому саме Банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах; правові відносини споживача з банком фактично не є рівними;

Відповідач не надав доказів та підтвердження того, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати оформлення третьою особою кредиту.

Наведені висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 29 березня 2024 року в справі №456/4026/21 (провадження № 61-13330св23).

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що суперечить чинній практиці Верховного Суду.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Спонуканням для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 квітня 2024 року - без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 03.09.2024

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук