Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1016/24 Головуючий у 1-й інст. Євген Татуйко
Категорія 29 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/1016/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Кузьміна Леся Леонідівна про визнання договору про поділ спільного майна подружжя недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 13 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Татуйка Є.О. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просив визнати недійсним договір про поділ спільного майна подружжя від 16.11.2023, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 16.11.2023 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №4868.

07 травня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про збільшення розміру позовних вимог у якій просив: визнати недійсним договір про поділ спільного майна подружжя від 16.11.2023, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 16.11.2023 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №4868; визнати недійсним договір дарування від 05.03.2024, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 05.03.2024 приватним нотаріусом міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за №291.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 13 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що ним, 12.03.2024 було подано до суду клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також про виклик свідків. Разом з тим, ухвала про відмову в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін судом не постановлялася. За таких обставин, відповідно до вимог ч.5 ст. 279 ЦПК України суд в даному випадку має розглядати справу виключно в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог.

06 червня 2024 на адресу Житомирського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 13.05.2024 без змін. Зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, оскільки позивач пропустив строк, визначений ЦПК України для звернення із заявою про збільшення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви про збільшення позовних вимог без розгляду, суд першої інстанції керувався положеннями статей 49, 126 ЦПК України та виходив того, що заява позивача про збільшення розміру позовних вимог подана з пропуском встановленого законом строку для подання відповідної заяви.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19, позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

У постанові Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 зазначено, що «під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/185/19, від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19.

Статтею 49 ЦПК України визначено процесуальні права та обов`язки сторін.

Частиною другою статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною третьою цієї статті визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У постанові Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у справі № 638/5172/17 зазначено, що позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмета позову не допускається. Зміна підстав або предмета позову здійснюється шляхом подання суду відповідної письмової заяви. Зміна підстав або предмета позову можлива лише до початку розгляду судом справи по суті, тобто до того моменту, коли суд почне проголошувати позовну заяву. Ця норма спрямована на усунення зловживання процесуальним правом на зміну підстав або предмета позову. Заява, подана після початку розгляду справи по суті, залишається без розгляду і повертається позивачеві.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України.

Схожий за змістом правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц та від 12 жовтня 2022 року у справі № 723/1233/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про поділ спільного майна подружжя від 16.11.2023 року.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2024 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У заяві про збільшення позовних вимог від 07.05.2024 ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги та просив визнати недійсним договір дарування від 05.03.2024, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 05.03.2024 приватним нотаріусом міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за №291.

Подана позивачем заява про збільшення позовних вимог, незважаючи на таку її назву, фактично такою не є, оскільки у цій заяві не порушується питання про збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Заява позивача про збільшення позовних вимог є заявою про доповнення предмета позову новими вимогами, із залученням нового співвідповідача, а не є заявою про збільшення раніше заявлених позовних вимог, як вважає заявник.

Збільшення розміру позовних вимог не передбачає пред`явлення однієї чи кількох нових вимог, додатково до викладених у позовній заяві.

Таким чином, позивач пред`явив нові позовні вимоги до нового відповідача, який фактично є стороною оскаржуваного договору дарування, що виключає їх одночасний розгляд з первісною позовною заявою.

Тому суд першої інстанції, повертаючи ОСОБА_1 заяву про збільшення позовних вимог за пропуском встановленого законом строку для подання відповідної заяви не врахував, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про повернення ОСОБА_1 заяви про збільшення позовних вимог без розгляду на підставі ч.2 ст.126 ЦПК України.

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 13 травня 2024 року скасувати, та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 20 червня 2024 року.

Головуючий

Судді