К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року місто Київ

справа № 760/10187/22

апеляційне провадження № 22-ц/824/718/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Шимком Андрієм Олександровичем , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Жовноватюк В.С. від 5 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 27 листопада 2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля марки BMW 745, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ,та автомобіля марки BMW 320, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3 , який постановою Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 3 травня 2022 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 станом на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була.

Згідно зі звітом про оцінку майна № 09/15.12.20 від 3 грудня 2020 року матеріальний збиток власника автомобіля марки BMW 745, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 214 104 грн. 47 коп.; вартість відновлювального ремонту - 450 623 грн 59 коп.; ринкова вартість до пошкодження - 214 104 грн 47 коп.; ринкова вартість після пошкодження - 31 048 грн 59 коп.

Також позивачу завдано моральну шкоду, оскільки протягом тривалого часу у зв`язку з тотальним пошкодженням автомобіля позивачеві довелося шукати місце стоянки розбитого автомобіля, а також шукати нову роботу, через ці обставини виник пригнічений стан, порушення звичайного способу життя як позивача так і його родини. Вказані обставини негативно вплинули і на стан здоров`я.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 185 555 грн 80 коп. та моральну шкоду в розмірі 120 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 5 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами розмір спричиненої йому шкоди, оскільки до позову було надано лише перший аркуш звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 09/15.12.20 від 3 грудня 2020 року, при цьому клопотання про призначення судової експертизи заявлено не було. Позов також не містить розрахунку матеріальної шкоди в розмірі 185 555 грн 80 коп. Крім того, у постанові Київського апеляційного суду від 22 липня 2022 року було встановлено, що водій автомобіля Mazda 3, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , - ОСОБА_4 порушив правила дорожнього руху, створив аварійну ситуацію, яка потягла за собою вчинення дорожньо-транспортної пригоди водієм автомобіля BMW 320, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_3 , всупереч наведеному, позивач не заявляв клопотання про залучення до справи співвідповідача ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Шимко А.О. , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що матеріали справи містять докази щодо вини саме ОСОБА_3 у спричиненні позивачу шкоди, дії відповідача та завдана шкода перебувають у причинному зв`язку, в той час як докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою, завданою позивачу, і діями водія ОСОБА_4 , щоб свідчило про спільність дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відсутні.

Зазначає, що розмір шкоди підтверджений звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 09/15.12.20 від 3 грудня 2020 року, який відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність", Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України. Огляд автомобіля позивача проведено у присутності відповідача, який правильність розрахунку збитку не оспорював.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на неналежний склад відповідачів з огляду на наявність судового рішення щодо ОСОБА_4 , а отже і наявність солідарної відповідальності перед позивачем, як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 ; неналежність та недопустимість Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 09/15.12.20 від 3 грудня 2020 року як доказу на підтвердження розміру матеріального збитку.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 та його представник Шимко А.О. в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля BMW 745І, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року, залишеною без змін Постановою Київського апеляційного суду від 3 травня 2022 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Наведеними судовими рішеннями встановлено, що 27 листопада 2020 року о 22 год 05 хв ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом BMW 320I, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в м. Києві на бул. Лесі Українки, 28, не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованими транспортним засобом BMW 745I, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого знаходився водій ОСОБА_1 , та транспортним засобом Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , в салоні якого знаходився водій ОСОБА_6 , чим порушив вимоги п. 2.3 (б), 12.1 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

22 травня 2022 року постановою Київського апеляційного суду скасовано постанову Печерського районного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року у справі № 757/52948/20, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за частиною 4 статті 122 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Ухвалено нову постанову, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 122 КУпАП. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за частиною 4 статті 122 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення останнього до відповідальності.

У наведеній постанові апеляційний суд встановив, що обставини подій, які відбулися 27 листопада 2020 року, в результаті яких працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 Л005292 відносно ОСОБА_3 тісно пов`язані із подіями, які мали місце того ж дня під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, після вчинення якої відносно ОСОБА_4 було складено протокол серії ДПР 18 № 005291 та могли мати причинно-наслідковий зв`язок.

Апеляційний суд прийшов до висновку, що чіткими та послідовними поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27 листопада 2020 року, а також іншими доказами наданими під час апеляційного перегляду цієї справи, підтверджується, як сам факт самої пригоди, так і те, що ОСОБА_4 перед початком руху та виконуваним маневром із розвороту та перестроювання не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, які рухались в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, чим спричинив створення аварійної обстановки та примусив інших водії різко змінити швидкість та напрям руху, що є порушенням п.10.1 Правил дорожнього руху.

Згідно з висновком про оцінку майна № 09/15.12.20 від 3 грудня 2020 року матеріальний збиток власника автомобіля марки BMW 745, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 214 104 грн. 47 коп.; вартість відновлювального ремонту - 450 623 грн 59 коп.; ринкова вартість до пошкодження - 214 104 грн 47 коп.; ринкова вартість після пошкодження - 31 048 грн 59 коп.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 станом на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 22 ЦК України передбачено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (пункт 1 частина 2).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на

відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Встановивши, що позивачу завдана майнова шкода з вини відповідача і завдана шкода перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з його діями, суд першої інстанції дійшов до висновку про недоведеність позивачем розміру завданої шкоди.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За положеннями статті 12, частини 3 статті 13 ЦПК України кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК).

Разом з тим, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина 2 статті 2 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, до позовної заяви на підтвердження розміру матеріального збитку, позивачем долучено "скорочений" висновок експерта № 09/15.12.20 від 3 грудня 2020 року з вказівкою на те, що оригінал в повному об`ємі знаходиться у нього (а.с. 11, 14 -16).

Визнавши вказаний доказ недопустимим та недостовірним, наявність сумніву щодо його справжності і належності, суд зазначив про те, що всупереч частині 5 статті 81 ЦПК України, такий доказ в оригіналі і в повному обсязі суду під час розгляду не поданий.

Разом з тим, згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до частин 2, 6 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд

за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відмовляючи у задоволенні позову, в тому числі з підстав не надання оригіналу доказу, який підтверджує розмір матеріального збитку, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що фактично при розгляді даної справи, ним не виконано вимоги статті 12, 95 ЦПК України, оскільки маючи сумніви щодо справжності наданого позивачем доказу, суд не витребував у позивача оригінал доказу з роз`ясненням наслідків не вчинення позивачем відповідної процесуальної дії.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Керуючись завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі при встановлених обставинах у цій справі, зважаючи на те, що позивачем до позову був долучений витяг зі звіту щодо розміру матеріального збитку, колегія суддів вважає за необхідне прийняти копію Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 09/15.12.20 від 3 грудня 2020 року, складеного ФОП " ОСОБА_7 ".

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина 1 статті 95 ЦПК України).

Вказаний Звіт відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та в силу норм статей 76-80 ЦПК України є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру збитків.

Так, згідно зі звітом про оцінку майна № 09/15.12.20 від 3 грудня 2020 року матеріальний збиток власника автомобіля марки BMW 745, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 214 104 грн. 47 коп.; вартість відновлювального ремонту - 450 623 грн 59 коп.; ринкова вартість до пошкодження - 214 104 грн 47 коп.; ринкова вартість після пошкодження - 31 048 грн 59 коп.

Розмір завданої шкоди відповідачем жодним чином не спростований, а акт огляду транспортного засобу № 0915 (дефектна відомість), який є частиною звіту, підписаний відповідачем без зауважень.

Пунктом 30.1 статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону).

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суд у постановах від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15, від 31 березня 2021 року у справі № 127/19300/17, від 26 жовтня 2022 року у справі № 203/2064/19.

Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW 7415, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 450 623 грн 59 коп., а ринкова вартість до пошкодження - 214 104 грн 47 коп., то він вважається фізично знищеним і з відповідача підлягає стягненню різниця між його вартістю до пошкодження і після.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 183 055 грн 80 коп. (214 104,47 - 31 048,59), а також вартість проведення оцінки в розмірі 2 500 грн.

Посилання відповідача на те, що з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 22 травня 2022 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 122 КУпАП, наявна солідарна відповідальність перед позивачем, як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4 , на увагу не заслуговують, оскільки будь-яких доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_4 і завданій позивачу шкоди, матеріали справи не містять.

Судовим рішенням, на яке посилається відповідач, не встановлено вказаної обставини, а лише зазначено про те, що події, які відбулись 27 листопада 2020 року та в результаті яких щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено протоколи, є тісно пов`язаними та могли мати причинно-наслідковий зв`язок.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа "Науменко проти України").

Отже, сам по собі факт заподіяння майну позивача матеріальної шкоди, вже є фактором, що безумовно призводить до стресової ситуації та потребує від останнього додаткових зусиль для відновлення душевного спокою, самоорганізації для вирішення проблеми, на яку він не очікував, пристосування до змін у житті, у зв`язку з втратою майна.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів також враховує характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, обставини, за яких позивач зазнав моральну шкоду, необхідність здійснення додаткових зусиль для поновлення своїх прав шляхом звернення до суду, а також виходячи з засад об`єктивності та справедливості, розумності та співмірності, вважає, що компенсація у розмірі 20 000 грн буде наближеною мірою моральної шкоди для відновлення стану потерпілого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 не відповідають обставинам справи, що відповідно до

статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою

особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 7 серпня 2023 року № 33/23, укладений ним з адвокатом Шимком А.М.; детальний розрахунок (опис) до договору від 23 квітня 2024 року, за яким послуг надано на загальну суму 13 300 грн з розрахунку надання послуг загальною тривалістю 9,5 годин при вартості послуг за 1 годину 1 400 грн; акт приймання-передачі послуг від 23 квітня 2024 року.

Також додано квитанцію про часткову оплату правової допомоги від 1 серпня 2023 року № 47РО-Х7С7-66К2-АР49.

Отже, у матеріалах справи наявні докази, які відповідають обсягу наданих послуг і виконаних адвокатом робіт, обумовлених договором про надання правової допомоги.

Підстави визнавати дії адвоката такими, що не були необхідними та необґрунтованими, відсутні.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 300 грн, які не є непропорційними та/або надмірними.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 5 138 грн 68 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Шимком Андрієм Олександровичем , задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 5 липня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) матеріальний збиток в розмірі 183 055 грн 80 коп., вартість проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 2 500 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) судовий збір в розмірі 5 138 грн 68 коп. та витрати на правничу професійну допомогу в сумі 13 300 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: