КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року про передачу справи на розгляд до іншого суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання (а.с. 1-3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2023 передано цивільну справу № 759/20576/23 за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів до Солом`янського районного суду м. Києва (а.с. 22).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує, що судом першої інстанції не враховано вимоги ч. 1 ст. 28 ЦПК України, яка передбачає можливість звернення позивачу до суду з позовом за своїм місцем проживання/реєстрації, а не за місцем реєстрації/проживання відповідача (а.с. 25-26).

Відзиву від учасника справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд до іншого суду розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у якому зазначила, що фактичне місце проживання відповідача їй не відомо.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 24.10.2023 судом отримано інформацію про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб Солом`янської РДА м. Києва згідно якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 09.07.2018 по теперішній час.

Зазначена інформація стала підставою для прийняття судом ухвали про передачу справи для розгляду до іншого суду.

Статтею 27 ЦПК України визначено загальні підстави, за умови яких розгляд справи має відбуватися за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача.

Однак, ч. 1 ст. 28 ЦПК України передбачає, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 37 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Таким чином, тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ст. 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначила своє фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Святошинського району м. Києва.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

З огляду на те, що нормою процесуального закону передбачено право позивача звернутись до суду з позовом до відповідача за своїм місцем проживання/перебування, тому у суду першої інстанції не було підстав для передачі справи для розгляду до суду Солом`янського районного суду м. Києва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню та направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді