ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року

м. Київ

справа № 564/1774/22

провадження № 61-9198св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач -фермерське господарство «Агротех-Р»;

особа, яка не брала участі у справі - Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Володимира Олександровича на постанову Рівненського апеляційного суду від 18 травня 2023 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Хилевича С. В.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фермерського господарства «Агротех-Р» (далі - ФГ «Агротех-Р») про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що 01 вересня 2021 року між ним та ФГ «Агротех-Р» було укладено договір позики, за умовами якого до укладення цього договору позичальник отримав від нього грошові кошти в розмірі 150 000 грн строком до 01 вересня 2036 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань 01 вересня 2021 року між ним та ФГ «Агротех-Р» було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно - будівля ангару та будівля для охорони, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

05 серпня 2022 року між сторонами було укладено додатковий договір до договору позики від 01 вересня 2021 року, яким змінено строк виконання зобов`язання до 08 серпня 2022 року. У зв`язку з цим між сторонами також було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, згідно з яким іпотекодавець зобов`язаний повернути позику до 08 серпня 2022 року включно шляхом передачі грошей готівкою позикодавцю в розмірі, передбаченому в пункті 1.1 даного договору.

09 серпня 2022 року відповідач отримав його вимогу про усунення порушення, однак свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності за на предмет іпотеки:

- будівлю ангару, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 234, номер запису про право власності 32919475;

- будівлю для охорони, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в 234, номер запису про право власності 32921175.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 28 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 01 вересня 2021 року та договором про внесення змін до договору іпотеки від 05 серпня 2022 року, посвідчених приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дідовець А. Г., зареєстрованих в реєстрі під № 2029, № 1375, у рахунок погашення заборгованості у розмірі 150 000 грн, яка виникла за договором позики від 01 вересня 2021 року та додатковим договором до договору позики від 05 серпня 2022 року, укладених між ОСОБА_1 та ФГ «Агротех-Р», шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на предмет іпотеки:

- будівлю ангару, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 234, номер запису про право власності 32919475;

- будівлю для охорони, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в 234, номер запису про право власності 32921175.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 09 серпня 2022 року позивачем було вручено ФГ «Агротех-Р» вимогу про усунення порушення, однак відповідач не виконав своїх зобов`язань, а умовами договору іпотеки від 01 вересня 2021 року зі змінами, внесеними договором від 05 серпня 2022 року, передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Для реалізації іпотекодержателем судового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 201/3581/17 (провадження № 61-885св18), від 27 березня 2019 року у справі № 522/24450/14 (провадження № 61-38762св18) Крім того, відповідач до початку підготовчого судового засідання подав заяву про визнання позову у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, представник особи, яка не брала участі у справі, Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (далі - ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу») - адвокат Жуков Д. О. подав апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 18 травня 2023 року апеляційну скаргу ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» задоволено. Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28 вересня 2022 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, щоФГ «Агротех-Р» здійснює господарську діяльність на території Підлужненської сільської ради з метою отримання прибутку шляхом виробництва товарної сільськогосподарської продукції та є власником будівель та споруд, які розташовані на території Підлужненської сільської ради, в межах населеного пункту, а саме: будівлі ангара літ. В-1, загальною площею 1416,1 кв м, адмінбудинку літ. А-1, загальною площею 50,3 кв м, будівлі для охорони літ. Б-1, загальною площею 14,7 кв м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28 січня 2022 року у справі № 918/226/21 встановлено, що ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Костопільської державної сортодослідної станції, яка припинена шляхом приєднання до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» згідно із наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 807 від 30 грудня 2011 року «Про реорганізацію державних сортодосліних станцій». Також у постанові зазначено, що рішення Підлужненської сільської ради від 16 листопада 2004 року № 198 було реалізоване шляхом видачі державного акта від 09 лютого 2005 року на право постійного користування земельною ділянкою Костопільській державній сортодослідній станції, яка правомірно володіла та користувалася земельною ділянкою протягом тривалого часу. На час виникнення спору право постійного користування земельною ділянкою за державним актом від 09 лютого 2005 року в результаті проведеної реорганізації перейшло до іншого суб`єкта, утвореного шляхом приєднання первісного користувача - ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», яке є правонаступником майнових прав і обов`язків Костопільської державної сортодослідної станції.

Отже, спір в цій справі безпосередньо впливає на обсяг прав, обов`язків та інтересів ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» як правонаступника Костопільської державної сортодослідної станції.

Однак, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 не зазначив усіх відповідачів, прав та інтересів яких може стосуватись ухвалене судове рішення, клопотань про залучення ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» до участі у справі співвідповідачем не заявляв. Зазначене призвело до вирішення справи судом першої інстанції з неналежним складом учасників, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Залучення до участі у справі як співвідповідача ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на стадії апеляційного провадження є неможливим, адже законодавством така процесуальна дія не передбачена.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Михайлов В. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 18 травня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389, пункту 1 частини третьої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13, від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13 тощо, а також - не дослідив зібрані у справі докази.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із Костопільського районного суду Рівненської області.

25 липня 2023 року справа № 564/1774/22 надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова В. О. мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що предметом спору в цій справі є звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - будівлю ангару та будівлю для охорони, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме за ФГ «Агротех-Р». Оскільки саме ФГ «Агротех-Р» як позичальник за договором позики від 01 вересня 2021 року, іпотекодавець за договором іпотеки від 01 вересня 2021 року та власник спірних об`єктів нерухомого майна порушує права та інтереси позивача, тому позивач, в порядку статей 42, 48, 50 ЦПК України правильно визначив відповідачем ФГ «Агротех-Р».

Спірні об`єкти нерухомості ніколи не належали ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» на праві власності, праві господарського відання чи оперативного управління, а також воно не є стороною договорів позики та іпотеки, які були укладені між позивачем та відповідачем в цій справі. Крім того, ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» не надало будь-яких доказів щодо наявності речових прав на земельні ділянки, у тому числі земельну ділянку, на якій розташовані спірні будівлі.

Тому апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з незалученням до участі у справі в якості співвідповідача ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2023 року представник ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» - Жуков Д. О. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законними та обґрунтованими, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. Наведені в касаційній скарзі правові висновки суду касаційної інстанцій не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, так як їх зроблено за інших фактичних обставин, які не є подібними до обставин цієї справи, що є підставою для закриття касаційного провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 вересня 2021 року між ОСОБА_1 (позичкодавець) та ФГ «Агротех-Р» (позичальник) було укладено договір позики, за умовами якого позичкодавець до укладення цього договору передав позичальнику, а позичальник прийняв від нього у власність грошові кошти в розмірі 150 000 грн, які зобов`язався повернути без нарахування відсотків позичкодавцю до 01 вересня 2036 року.

Пунктом 3 цього договору передбачено, що виконання позичальником свого зобов`язання за цим договором має бути здійснено в місті Костопіль готівкою.

Згідно з пунктом 5 договору позики, у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він сплачує штрафні санкції в розмірі 1 % від загальної суми боргу за кожен день прострочки.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики 01 вересня 2021 року між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ФГ «Агротех-Р» (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, умовами якого передбачено, що цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя в сумі 150 000 грн, що випливає з договору позики, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем 01 вересня 2021 року. У відповідності до даного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики отримати задоволення за рахунок майна, переданого в іпотеку на нижче вказаних умовах.

Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дідовець А. Г., зареєстровано в реєстрі під № 2029.

Відповідно до пункту 1.2. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно:

- будівля ангару, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за іпотекодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 234, номер запису про право власності 32919475;

- будівля для охорони, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за іпотекодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в 234, номер запису про право власності 32921175.

В пункті 1.3 договору іпотеки вказано, що заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 150 000 грн.

05 серпня 2022 року між сторонами було укладено додатковий договір до договору позики від 01 вересня 2021 року, яким змінено строк виконання зобов`язання до 08 серпня 2022 року. У зв`язку з цим між сторонами також було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, згідно з яким іпотекодавець зобов`язаний повернути позику до 08 серпня 2022 року включно шляхом передачі грошей готівкою позикодавцю в розмірі, передбаченому в пункті 1.1 даного договору.

09 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ФГ «Агротех-Р» з вимогою про усунення порушення, в якій зазначив, що у випадку невиконання зобов`язання в межах 30-денного строку з моменту отримання цієї вимоги він матиме право на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 01 вересня 2021 року.

Однак ФГ «Агротех-Р» свої зобов`язання за договором позики не виконало, кошти не повернуло.

Апеляційним судом було встановлено, що ФГ «Агротех-Р`здійснює господарську діяльність на території Підлужненської сільської ради з метою отримання прибутку шляхом виробництва товарної сільськогосподарської продукції та є власником будівель та споруд, які розташовані на території Підлужненської сільської ради, в межах населеного пункту, а саме: а саме: будівлі ангара літ. В-1, загальною площею 1416,1 кв м, адмінбудинку літ. А-1, загальною площею 50,3 кв м, будівлі для охорони літ. Б-1, загальною площею 14,7 кв м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 серпня 2019 року № 178395137, № 178380598, № 178385541.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28 січня 2022 року у справі № 918/226/21 за позовом ФГ «Агротех-Р» до Костопільської міської ради, Костопільської державної сортодослідної станції, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, за участю Здолбунівської окружної прокуратури, про скасування рішення та визнання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою недійсним, було встановлено, що ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Костопільської державної сортодослідної станції, яка припинена шляхом приєднання до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» згідно наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 807 від 30 грудня 2011 року «Про реорганізацію державних сортодосліних станцій».

Також у вищевказаній постанові зазначено, що рішення Підлужненської сільської ради від 16 листопада 2004 року № 198 було реалізоване шляхом видачі державного акта від 09 лютого 2005 року на право постійного користування земельною ділянкою Костопільській державній сортодослідній станції, яка правомірно володіла та користувалася земельною ділянкою протягом тривалого часу. На час виникнення спору право постійного користування земельною ділянкою за державним актом від 09 лютого 2005 року в результаті проведеної реорганізації перейшло до іншого суб`єкта, утвореного шляхом приєднання первісного користувача - ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», яке є правонаступником майнових прав і обов`язків Костопільської державної сортодослідної станції.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова В. О. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позовом є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин та визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Аналіз положень статті 51 ЦПК України дає підстави для висновку, що заміна первинного відповідача належним відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.

У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та має вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та ухвалює рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

За результатами розгляду справи суд ухвалює рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Встановивши, що заявлені позивачем вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки безпосередньо стосуються прав та обов`язків ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад учасників справи, а саме у зв`язку із незалученням до участі у справі в якості відповідача ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», яке є правонаступником Костопільської державної сортодослідної станції.

З огляду на обставини, встановлені постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28 січня 2022 року у справі № 918/226/21, в оцінці спірних правовідносин у справі, яка переглядається, Верховний Суд виходить з того, що ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» як правонаступник Костопільської державної сортодослідної станції має речові права на земельну ділянку під будівлями, щодо яких виник спір в цій справі.

Згідно з частиною четвертою статті 6 Закону України «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов`язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 520/258/16 зазначено, що аналіз приписів частини четвертої статті 6 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що земельна ділянка та будівля (споруда), яка на ній розташована, нерозривно пов`язані між собою, а отже, іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюватися і на земельну ділянку.

Крім того, у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 318/1274/18 Верховний Суд звернув увагу на принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою (стаття 120 Земельного кодексу України) визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Враховуючи викладене, заявлені позивачем вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, який розташований на земельній ділянці, що належить іншій особі, не можуть бути вирішені без залучення такої особи до участі у справі.

У цій справі залучення належного співвідповідача до участі у справі має принципове значення, оскільки це пов`язано також і з обранням належних та ефективних способів захисту прав, на захист яких заявлено позовні вимоги. Обраний спосіб захисту прав особи, яка наполягає на застосуванні судового захисту його цивільного права та інтересу, має відповідати характеру та природі спірних правовідносин.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач всупереч положенням статей 51, 175 ЦПК України, не зазначив усіх відповідачів, прав та інтересів яких може стосуватись ухвалене судове рішення, і клопотань про залучення ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» співвідповідачем не заявляв, що призвело до вирішення справи судом першої інстанції з неналежним складом учасників.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не з`ясував належних учасників справи та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оцінка судами обґрунтованості позовних вимог по суті має відбуватися за участю належних сторін цивільної справи.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням зазначених норм матеріального права, а також норм процесуального права, правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку заявленим позовним вимогам, складу учасників справи, обґрунтовано виходив з того, що, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції фактично вирішив питання про права ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», яке до участі у справі у якості відповідача залучено не було.

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені апеляційним судом обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13, від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13 тощо, є безпідставним, оскільки висновки суду апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні апеляційного суду, питання обґрунтованості висновків цього суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Володимира Олександровича - залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. М. Осіян

Судді: О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара