РІШЕННЯ

Іменем України

21.05.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.,

при секретарі судового засідання Власюк Д.Я.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів, в якій просить стягнути з відповідача на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , основну суму заборгованості у розмірі 654 578,00 (шістсот п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот сімдесят вісім) гривень 00 копійок; пеню в розмірі 139 964 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири тисячі) гривень 84 копійок; інфляційні втрати 20 676 (двадцять тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 08 копійок.

Позов обґрунтовує тим, що 02.07.2018 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 - Орендодавцем та Фізичною особою ОСОБА_4 Орендарем було укладено Договір № 18/07-01 -Г оренди крану (надалі - Договір оренди). Відповідно до п. 2.1 Договору оренди, Орендодавець зобов`язаний передати Орендарю в платне строкове користування Кран для використання за функціональним призначенням виключно на Об`єкті Орендаря, а Орендар зі своєї сторони зобов`язаний сплачувати орендні платежі за користування Краном. Свої зобов`язання по Договору оренди Орендодавець виконав, так, згідно Акту № 1 прийняття-передання предмету оренди від 10.07.2018 року Орендодавець передав, а Орендар прийняв в платне строкове користування (оренду), в порядку та на умовах, визначених Договором баштовий кран LIEBHERR 45R80S. Згідно п. 4.4 умов Договору оренди, для проведення розрахунків за договором було встановлено розрахунковий період один календарний місяць, відповідності до якого Орендар зобов`язався щомісяця сплачувати орендні платежі. Свої ж зобов`язання но Договору оренди Орендар (надалі - Відповідач) не виконав у повному обсязі. Так, в порушення взятого на себе за Договором оренди обов`язку, Відповідач ,починаючи з квітня місяця 2019 р. но березень 2020 р. включно допущено прострочення сплати орендних платежів за Договором оренди на загальну суму - 654 578,00 (шістсот п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот сімдесят вісім) гривень 00 копійок. На підтвердження наданих Орендодавцем за Договором оренди послуг, Сторонами було оформлено та підписано відповідні Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: Акт № ОУ-00000104 від 30.04.2019 р. на суму 57 211,00 грн.; Акт № ОУ-00000105 від 31.05.2019 р. на суму 55 764,00 грн.; Акт № ОУ-00000106 від .30.06.2019 р. на суму 78 270,00 грн.; Акт № ОУ-00000107 від 31.07.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт№ ОУ-00000108 від 31.08.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000109 від 30.09.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000110 від 31.10.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000111 від 30.11.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт№ ОУ-00000112 від 31.12.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000113 від 3 1.01.2020 р. на суму 52000,00 гри.; Акт№ ОУ-00000114 від 28.02.2020 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000115 від 10.03.2020 р. на суму 47 333,00 грн. Таким чином, послуги з оренди на загальну суму 654 578,00 грн. були надані Орендодавцем, підписані відповідні Акти, однак, Орендар не здійснив остаточний розрахунок за вказані періоди, чим порушив умови Договору оренди. Відповідно до п. 4.4. Договору для проведення розрахунків встановлено розрахунковий період - один календарний місяць (з першого до першого числа). З цього слідує, що Орендар зобов`язаний був здійснити оплату за вже надані у поточному місяці послуги за Актами наданих послуг не пізніше першого числа наступного календарного місяця. При цьому, п. 4.5. Договору визначено, що Орендар зобов`язаний до 10 числа поточного місяця здійснювати авансові платежі у розмірі 3 0000.00 грн. за наступний місяць. 30.05.2020 року Орендодавцем було направлено на адресу Орендаря відповідну претензію, що була залишена без розгляду Орендарем. З урахуванням вищевикладеного, Відповідач зобов`язаний сплатити суму заборгованості за Договором оренди у розмірі: 654 578,00 грн. Таким чином, послуги з оренди на загальну суму 654 578,00 грн. були надані Орендодавцем, підписані відповідні Акти, однак, Орендар не здійснив остаточний розрахунок за вказані періоди, чим порушив умови Договору оренди. З цього слідує, що Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю договірну пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Позивачем нараховано пеню в сумі 139 964, 84 грн.. Крім цього. Відповідачу нараховано на суму заборгованості інфляційні втрати за весь час прострочення в сумі - 20 676, 08 грн. Загальна сума заборгованості складає: 815 218,92 грн., з яких - заборгованість по орендній платі - 654 578,00 (шістсот п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот сімдесят вісім) гривень 00 копійок; нарахування договірної пені - 139 964 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири тисячі) гривень 84 копійок; інфляційні втрати - 20 676 (двадцять тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 08 копійок. З огляду на зазначене просив позов задоволити.

Ухвалою суду від 20.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

Представником відповідача на адресу суду 24.06.2024 року подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача посилається на наступні обставини.

02.07.2018 між ФОП ОСОБА_3 , як орендодавцем, та ФОП ОСОБА_4 , як орендарем, укладено договір оренди крану №18/07-01-Г (надалі за текстом - Договір). Відповідно до п. 2.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов`язаний передати Орендарю в платне строкове користування Кран для використання за функціональним призначенням виключно на об`єкті, а орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю за користування краном.

Згідно з п. 4.2 Договору місячний орендний платіж (плата за користування майном) складає 45 000 грн. без ПДВ.

Пунктом 7.1 Договору встановлено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.2018 року.

Позивач зазначає, що відповідач після спливу строку Договору продовжив користуватись Краном, а відтак Договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений, відповідно до ст. 764 ЦК України. На підтвердження продовження дії Договору позивачем надано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) з квітня 2019 року до березня 2020 року

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 зазначила: «Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також передбачені у статті 764 ЦК України, якою визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах».

Отже, стаття 764 ЦК України передбачає автоматичне продовження попередніх договірних відносин сторін на той самий строк і на тих самих умовах без укладання нового договору.

Як вказано вище, умовами Договору передбачено, що місячний орендний платіж (плата за користування майном) складає 45 000 грн. без ПДВ.(п. 4.2 Договору).

Своєю чергою в актах здачі-приймання робіт (надання послуг) з квітня 2019 року до березня 2020 року вартість оренди крану складає 52 000 грн. (сума без ПДВ).

Відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно з п. 8.5 Договору усі додатки, зміни та доповнення до цього Договору є його невід`ємними частинами і дійсні лише у разі їх викладання у письмовій формі та підписання Сторонами. Варто наголосити, що жодних додаткових угод до Договору про зміну розміру орендної плати сторони не укладали.

Окрім того, згідно з положеннями п. 7.2 Договору, строк Договору може бути продовжений за згодою Сторін шляхом підписання Сторонами відповідної додаткової угоди.

Отже, сторони визначили, що для продовження договору необхідною є додаткова угода. В той же час положення ст. 764 ЦК України такої умови не містить.

Жодних додаткових угод про продовження дії Договору на новий термін сторони не укладали. З огляду на зазначене просив відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів в повному обсязі.

Представником позивача на адресу суду 20.07.2022 року подано відповідь на відзив, в якому зазначено.

Доводи Відповідача викладені у Відзиві жодним чином не спростовують доводи Позивача наведені в Позовній заяві, так як: впродовж квітня 2019 року - березня 2020 року предмет оренди перебував в розпорядженні Відповідача, що не оспорюється останнім; дія Договору оренди була автоматично поновлена/продовжена в силу положень ч. 1 ст. 764 ЦК у України.

Впродовж квітня 2019 року - березня 2020 року, предмет оренди перебував в розпорядженні Відповідача, що не оспорюється останнім.

Відповідно до п. 2.1 Договору, «Орендодавець зобов`язаний передати Орендарю в платне строкове користування Кран для використання ..., а Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю за користування краном».

Договір також визначає (п. 4.4.) що розрахунковий період для проведення розрахунків за Договором становить один календарний місяць.

При цьому: «Оренодавець зобов`язаний щомісячно до 10 числа поточного місяця надавати два примірники Акту наданих послуг оренди та рахунок фактуру на оплату місячного орендного платежу за розрахунковий місяць ...» (п. 4.6 Договору); Орендар зобов`язаний «вчасно підписувати змінні рапорти та Акти надання послуг оренди» (п. 5.2.1. Договору).

Як детально обґрунтовано Позивачем на сторінці 2 Позовної заяви, Сторонами було оформлено (а Відповідачем особисто підписано) акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період квітень 2019 року - березень 2020 року на загальну суму 654 578,00 гривень.

У Відзиві на позовну заяву Відповідач жодним чином не оспорює дійсність відповідних актів, а отже погоджується - що послуги за актами були надані належним чином, та на суми, вказані в актах.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, як зазначається в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 24 вересня 2019 року в справі № 910/5320/17 «акт приймання-передачі наданих послуг є лише фіксацією факту надання послуги в процесі виконання договору, тому оскарження лише зазначення у цьому акті нарахованих обсягів (об`ємів) наданої послуги шляхом зобов`язання Відповідача скасувати ці обсяги, з якими не погодився Позивач, є вимогою, задоволення якої не матиме наслідком ефективне поновлення прав попри доведення неправомірності цього донарахування. оскільки підставою виникнення обов`язку із сплати наданої послуги є факт її надання.». «Разом з цим, такий акт приймання-передачі наданих послуг може бути доказом у справі із наданням йому відповідної оцінки судом у сукупності з іншими доказами під час вирішення спору, зокрема, щодо стягнення оплати за надані послуги, стягнення збитків тощо, в межах яких встановлюватиметься обсяг наданих послуг та наявність підстав для застосування того чи іншого способу визначення цього обсягу у спірний період.».

Підписаний акт наданих послуг (виконання робіт) підтверджує належне надання послуги та є самостійною підставою для оплати наданих послуг. В будь-якому разі, підписаний між сторонами акт надання послуг (виконання робіт) є первинним документом який фіксує проведення господарської операції.

Таким чином, Відповідач - підписавши Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період квітень 2019 року - березень 2020 року на загальну суму 654 578,00 гривень, визнав надання послуг на відповідну суму, і мав (має) обов`язок їх оплатити.

Жодні формальні твердження Відповідача викладені у Відзиві (щодо невідповідності підписаних актів умовам Договору) такого обов`язку Відповідача щодо оплати отриманих послуг - не спростовують.

Відповідач не скористався своїм правом на надання застережень до актів наданих послуг, а підписавши їх - однозначно підтвердив, що «не має претензій» до Позивача у справі.

Дія Договору оренди була автоматично поновлена в силу положень ч. 1 ст. 764 ЦК України.

У Позовній заяві Позивач також детально обґрунтував, що хоча між сторонами і не було укладено письмову угоду про продовження дії Договору, його дія вважалась автоматично продовженою відповідно до положень ч. 1 ст. 764 ЦК України

Зазначена норма визначає, що: «Якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.»

Первинно строк дій Договору був до 31.12.2018 року (п. 7.1 Договору). Однак, так як були відсутні заперечення наймодавця, а Відповідач продовжував фактичне використання крану, договір автоматично поновлювався; при цьому, таке поновлення мало місце неодноразово впродовж 2019 та 2020 років, і аж до березня 2020 року, коли надання послуг з оренди крану припинилось.

Відтак формальні твердження Відповідача викладені у Відзиві, що відсутність письмової угоди про продовження дії Договору, є підставою для несплати послуг з оренди крану, - є помилковими та необґрунтованими.

Відповідач у Відзиві наводить судову практику щодо застосування ч. 1 ст. 764 ЦК України, котра підтверджує правову позицію Позивача (зокрема, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року в справі № 910/719/19);

Зокрема, у наведеній постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що: «Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії».

Тобто, на думку суду касаційної інстанції продовження/поновлення відносин оренди можливе на підставі принципу «мовчазної згоди», що власне і відбулось у випадку Договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем.

Відповідач жодним чином не оспорює факт оплати за отримані послуги в період січень-березень 2019 року, тобто період - коли за логікою Відповідача договір вже припинив свою дію, так як додаткову угоду про його продовження/поновлення не було укладено;

Незважаючи на, начебто, припинення дії Договору (згідно логіки Відповідача, так як додаткова угода була відсутня), Відповідач за період квітень 2019 року - березень 2020 року підписав 12 актів надання послуг. Якщо ж припустити, що Договір дійсно припинив свою дію 31.12.2018 року, і автоматично не поновлювався - виникає логічне запитання щодо мотивів підписання Відповідачем актів наданих послуг за відповідні періоди. В будь-якому разі, як було обґрунтовано вище - Відповідач не оспорює факт використання крану впродовж зазначених періодів, а тому - повинен їх оплатити.

26.07.2022 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначає, зокрема, що автоматичне продовження Договору № 18/07-01-Г від 02.07.2018 відповідно до ст .764 ЦК України не відбулось, а такий Договір припинив свою дію 31.12.2018 у зв`язку з закінченням його строку дії.

Представником відповідача 04.07.2023 року до суду подано додаткові пояснення у справі, в яких він зазначає, що позивач та відповідач у договорі оренди визначили такий спосіб оформлення продовження договору оренди, як укладення додаткової угоди до нього. Однак жодних додаткових угод про продовження дії Договору на новий термін сторони не укладали, автоматичне продовження Договору N° 18/07- 01-Г від 02.07.2018 відповідно до ст. 764 ЦК України не відбулось, а такий Договір припинив свою дію 31.12.2018 у зв`язку з закінченням його строку дії, а відтак не підлягає до застосування у спірних правовідносинах. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ґрунтуються на обставинах, що не відповідають дійсності, тобто є необгрунтованими.

Ухвалою суду від 24.05.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні тим що викладені в позовній заяві, у відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставиния. які викладені у відзиві на позовну заяву, запереченні на відповідь на відзив та додаткових пояснення.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази у їх сукупності та кожен доказ окремо, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Способи захисту цивільного права передбачені у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.526 ЦК Укораїни зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договолру та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно частин 1, 2 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Частиною 1 статті 764 ЦК України визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Правова позиція щодо умов автоматичної пролонгації договору оренди в разі, якщо орендар продовджує користуватися майном, а від орендодавця протягом місяця з моменту закінчення договору не надійшло заперечень, викладена у Постанові Верховного суду від 26.12.2019р. у справі №904/342/19.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 02.07.2018 року між позивачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено Договір № 18/07-01 -Г оренди крану.

На підставівищевказаного договору, позивачем передано, а відповідачем прийнято в платне строкове користування (оренду), в порядку та на умовах, визначених Договором баштовий кран LIEBHERR 45R80S, що підтверджується Актом № 1 прийняття-передання предмету оренди від 10.07.2018р.

Згідно з п. 4.2 Договору місячний орендний платіж (плата за користування майном) складає 45 000 грн. без ПДВ.

Пунктом 4.4 Договору оренди, встановлено розрахунковий період один календарний місяць, відповідно до якого відповідач зобов`язався щомісяця сплачувати орендні платежі.

Згідно з п. 4.5. Договору, Орендар зобов`язаний до 10 числа поточного місяця здійснювати авансові платежі у розмірі 3 0000.00 грн. за наступний місяць.

Відповідно до п. 4.6 Договору позивач зобов`язаний щомісячно до 10 числа поточного місяця надавати два примірники Акту наданих послуг оренди та рахунок фактуру на оплату місячного орендного платежу за розрахунковий місяць.

Згідно з п. 7.1. Договору оренди договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.2018 р.

Сторонами оформлено та підписано Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: Акт № ОУ-00000104 від 30.04.2019 р. на суму 57 211,00 грн.; Акт № ОУ-00000105 від 31.05.2019 р. на суму 55 764,00 грн.; Акт № ОУ-00000106 від .30.06.2019 р. на суму 78 270,00 грн.; Акт № ОУ-00000107 від 31.07.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт№ ОУ-00000108 від 31.08.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000109 від 30.09.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000110 від 31.10.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000111 від 30.11.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт№ ОУ-00000112 від 31.12.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000113 від 3 1.01.2020 р. на суму 52000,00 гри.; Акт№ ОУ-00000114 від 28.02.2020 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000115 від 10.03.2020 р. на суму 47 333,00 грн. Загальна сума згідно вищезазначених Актів становить 654 578,00 грн. У зазначених актах обидві сторони визнали, що претензій одна до одної не мають, а отже сторонами погоджено вартість наданих послуг з оренди крану за період з квітня 2019 року по березень 2020 року в сумі 654 578грн.

30.05.2020 року позивачем направлено претензію-вимогу про сплату заборгованості в сумі 654 578,00 грн.

Позивачем нараховано пеню відповідачу у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошових зобов`язазань за орендною платою в сумі 139 964, 84 грн. відповідно до актів, які зазначені вище, у розмірі подвійної олблікової ставки НБУ, що відповідає вимогам п.6.1 Договору .

Відповідно розрахунку втрат внаслідок інфляції, позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати в сумі - 20 676, 08 грн.

Зазначені розрахунки суд бере до уваги як такі, що відповідаюють умовам договору та вимогам ст.625 ЦК України.

Таким чином, після закінчення строку договору, відповідач продовжив використання баштового крану LIEBHERR 45R80S 10.03.2020 року, проти чого позивач не заперечував. Про що свідчить складення та підписання сторонами Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: Акт № ОУ-00000104 від 30.04.2019 р. на суму 57 211,00 грн.; Акт № ОУ-00000105 від 31.05.2019 р. на суму 55 764,00 грн.; Акт № ОУ-00000106 від .30.06.2019 р. на суму 78 270,00 грн.; Акт № ОУ-00000107 від 31.07.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт№ ОУ-00000108 від 31.08.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000109 від 30.09.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000110 від 31.10.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000111 від 30.11.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт№ ОУ-00000112 від 31.12.2019 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000113 від 3 1.01.2020 р. на суму 52000,00 гри.; Акт № ОУ-00000114 від 28.02.2020 р. на суму 52 000,00 грн.; Акт № ОУ-00000115 від 10.03.2020 р. на суму 47 333,00 грн. Загальна сума згідно з вищезазначеними Актами складає 654 578,00 грн. У зазначених актах, які підписані обома сторонами, є посилання, що позивачем були надані послуги з оренди баштового крану згідно з договором оренди №18/73-01-Г від 02.07.2018р.

З огляду на те, що після закінчення строку дії договору оренди, відповідач продовжив використання баштового крану, проти чого позивач не заперечив, суд доходить висновку, враховуючи вимоги ст.764 ЦК України, що договір був поновлений.

З огляду на досягнення домовленостей щодо вартості наданих послуг з оренди крану, які відображені в актах та посилання в них на договір оренди від 02.07.2018р., що укладений між сторонами, суд доходить висновку, що сторонами погоджено розмір орендної плати крану у розмірі, що відображено в актах здачі-приймання робіт (надання послуг). А тому суд відхиляє доводи відповідача щодо непогодження розміру орендної плати крану за період з квітня 2019 року по березень 2020р.

Враховуючи, що згідно з розрахунком заборгованості за період з квітня 2019 року по березень 2020 року включно відповідач не сплатив орендну плату в сумі 654 578 грн., вказана сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача.

З відповідача в користь позивача також підлягають стягненню пеня у розмірі 139 964, 84 грн. за період прострочення грошових зобов`язань та 20 676, 08 грн. інфляційних втрат відповідно до розрахунків, наданих позивачем, які суд вважає вірними.

Дослідивши наявні у справі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що пред`явлений позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову в розмірі 8152,19 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача надано: копію договору про надання правової допомоги від 01.02.2021 року № 01022021, копію акту надання послуг № 37 від 15.03.2021 року, копію договору про надання правничої допомоги від 04.02.2023 року № 19/22/1, копію протоколу узгодження гонорару від 04.02.2023 року, детальним описом робіт у відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України від 18.12.2023 року, згідно з якими вартість наданих адвокатом послуг складає 40000,00 грн.

Згідно з приписами ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд визначає, що розумними, обгрнутованимии, співмірними зі складністю справи та відповідають критерію реальності є витрати у розмірі 25 000 гривень, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правову допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-285 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , ІПН: НОМЕР_1 , основну суму заборгованості у розмірі 654 578,00 грн. (шістсот п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот сімдесят вісім) гривень 00 копійок, пеню в розмірі 139 964 ( сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) гривень 84 копійок, інфляційні витрати у розмірі 20 676 ( двадцять тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , ІПН: НОМЕР_1 , суму сплаченого судового збору у розмірі 8152 гривень 19 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 25000 гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , ІПН: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Повний тест рішення складено 30 травня 2024 року.

Суддя: Г.П. Мигаль