Справа № 141/304/17
Провадження № 2/131/10/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2024 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Олексієнка О.Ю.,

за участю секретаря судових засідань Болотової Л.В.,

розглянувши в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, третя особа Оратівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, -

Учасники провадження:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майно, третя особа Оратівська селищна рада Вінницької області, в якій вказав, що 23 червня 2008 року між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_1 (Продавець) укладений договір купівлі-продажу 10/100 частини комплексу будівель та споруд, що посвідчений приватним нотаріусом Оратівського районного нотаріального округу Дроновою Валентиною Олександрівною за реєстровим № 1123.

Відповідно до зазначеного правочину ОСОБА_1 , відчужено 10/100 частини комплексу будівель та споруд, що складаються з гаража під літ. «Б, 61, 62», площею 57,10 кв. м та розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 08.09.2009 року у справі №2-252/2009, що 18.09.2009 року, набуло законної сили, за позивачем визнано право власності на самочинно збудований та переобладнаний під автомийку гараж, площею 93,9 кв. м, що становить 10/100 частини комплексу будівель та споруд, розташованого по АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.01.2010 року, виданого КП «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», зареєстровано право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/10 частку комплексу, будівель та споруд.

В 2010 році рішеннями Оратівської селищної ради відведено та передано в оренду позивачеві земельну ділянку, площею 0,0249 га, для обслуговування викупленої будівлі по АДРЕСА_1 . Доступ до придбаної будівлі та орендованої земельної ділянки можливий лише по земельній ділянці, площею 0,0390 га, що перебула у спільному користуванні з власником 90/100 частин комплексу будівель та споруд - ОСОБА_5 .

30 червня 2016 року Оратівський районний суд Вінницької області ухвалив рішення у справі № 141/635/16-ц, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення факту купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно, - задоволено.

В кінці 2016 року Оратівська селищна рада прийняла ряд незаконних рішень та вирішила продати ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,44 га, кадастровий номер :01:008:0316, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки відповідач перешкоджає йому у користуванні належним на праві спільної часткової власності нерухомим майном з орендованою земельною ділянкою для обслуговування будівлі.

11 січня 2017 року представник позивача ОСОБА_6 надіслала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказано, що у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталися у кінці листопада 2017 року, виникла необхідність у зверненні до суду з даною заявою. Зокрема, відповідач ОСОБА_2 розпочав самовільне будівництво капітальної будівлі на проїзді загального (спільного) користування (площею 0,039 га, який розташований вздовж земельної ділянки за кадастровим номером :01:008:0316 по АДРЕСА_1 ) до гаража та земельної ділянки ОСОБА_1 .

У зв`язку з вищевикладеним, просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні гаражем, площею 93,9 кв. м, що становить 10/100 частини комплексу будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 на підставі рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 08.09.2009 року у справі № 2-252/2009, та земельною ділянкою, площею 0,0249 та, кадастровий номер :01:008:0057, цільовим призначенням - для будівництва індивідуальних гаражів, за цією ж адресою, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 на праві оренди земельної ділянки згідно Договору оренди землі від 07.10.2010 року, зареєстрованого відділом Деркомзему у Оратівському районі, запис у Державному реєстрі земель від 09.02.2011 року за № 01629, шляхом знесення самочинно збудованої будівлі та огорожі, що перекривають проїзд загального (спільного) користування (площею 0,039 га, який розташований вздовж земельної ділянки за кадастровим номером :01:008:0316 по АДРЕСА_1 ) до вказаного гаража та земельної ділянки.

До Іллінецького районного суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що як вбачається з Договору дарування частки комплексу будівель та споруд від 02.11.2017 року, ОСОБА_2 належить 90/100 (дев`яносто сотих) часток КОМПЛЕКСУ БУДІВЕЛЬ ТА СПОРУД, а саме: будівля хлібозаводу літера «А», а1, а2», площею 510,90 кв. м., водонапірна башта «1», скважина «2», розташовані в АДРЕСА_1 (дев`ять). Комплекс будівель та споруд має загальну площу 604,8 кв. м.

Рішенням 14 сесії 7 скликання Оратівської селищної ради, Оратівського району Вінницької області від 10 листопада 2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 шляхом викупу для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; Рішенням 14 сесії 7 скликання Оратівської селищної ради, Оратівського району Вінницької області від 10 листопада 2016 року прийнято рішення про продаж земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться в користуванні у ОСОБА_2 , по АДРЕСА_1 .

В подальшому, 28.12.2016 року, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,4400 га., кадастровий номер - :01:008:0316, між продавцем - Оратівського селищною радою, Оратівського району Вінницької області та покупцем - ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ), посвідчений в.о. державного нотаріуса Оратівської держаної нотаріальної контори Манус В.В. за реєстровим номером - 1061 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно-231).

Позивач стверджує, що відповідач загородив єдиний в`їзд на територію комплексу будівель та споруд по АДРЕСА_1 . що перебуває в спільній частковій власності.

Наведене твердження не відповідає дійсності з огляду на наступне.

Дійсно, як вбачається із затвердженого проекту землеустрою, ним передбачено наявність земельного сервітуту: право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, що вбачається з низки документів. Наявність сервітуту площею 0,0360 га відображена і на графічних матеріалах Проекту землеустрою. Про наявність сервітуту зазначено також і у Переліку обмежень у використанні земельних ділянок від 19.09.2016 року.

Однак, згідно норм Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України, які врегульовують порядок встановлення земельного сервітуту та окреслюють його правову природу.

Згідно з приписами ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Більш ширше природа земельного сервітуту розкрита у ст. 98 ЗК України, де зазначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Платним і безоплатним (ст. 403 ЦК України).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Поряд з цим ч. 1 та 2 ст. 402 ЦК України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Аналогічні норми містяться у ст. 100 ЗК України.

Таким чином, як статтею 402 ЦКУ так і статтею 100 ЗКУ передбачено чотири способи встановлення земельного сервітуту: договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Рішенням органу місцевого самоврядування сервітут не встановлюється.

Частиною 2 ст. 404 ЦК України передбачено, що особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 шляхом викупу для будівництва та обслуговування будівель торгівлі не встановлено сервітут взагалі, як не встановлено і іменний сервітут для ОСОБА_1 , а лише передбачено можливість встановлення сервітуту, що передбачає дотримання умов визначених ст. 402 ЦКУ. І цей сервітут не обов`язково має бути безоплатним або безстроковим.

Окремо, слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 4 ЦПК України, з якої вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, права ОСОБА_1 щодо користування земельною ділянкою, що перебуває у нього в оренді, а також будівлями, що перебувають у його власності не порушено.

Так, ОСОБА_1 ще у 2017 році було запропоновано розробити проект та укласти договір оплатного земельного сервітуту, у випадку, якщо планується її використання. Однак на даний лист ОСОБА_1 лише повідомив про наявність даного спору в суді.

В усній формі неодноразово пропонувалось встановити сервітут через проїзд наявний з вулиці Франка, безоплатний (!) та безстроковий (!) Однак відповіддю була лише принципова відмова. Наразі, таку пропозицію висловлено письмово (дакази надаються), а відповідь позивачем надано лише усно, а також підтверджено підписанням відповідної технічної документації.

При цьому, вимога встановити сервітут в судовому порядку може висуватись лише до власника (користувача) земельної ділянки, яка має бути обтяжена сервітутом, тому самостійно ОСОБА_2 врегулювати це питання самостійно позбавлений можливості.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задоволити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в задоволенні позовної заяви просили відмовити.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, представник Оратівської селищної ради надіслав до суду заяву, в якій вказав, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Заслухавши думку сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом установлено, що згідно Договору купівлі-продажу, від 23 червня 2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , відчужено 10/100 частини комплексу будівель та споруд, що складаються з гаража під літ. «Б, 61, 62», площею 57,10 кв. м та розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-6, том 1).

Згідно Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 08.09.2009 року у справі №2-252/2009, що 18.09.2009 року набуло законної сили, за позивачем визнано право власності на самочинно збудований та переобладнаний під автомийку гараж, площею 93,9 кв. м, що становить 10/100 частини комплексу будівель та споруд, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 7-8, том 1)

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області, від 30 червня 2016 року встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт укладення між ОСОБА_2 , як покупцем, і ОСОБА_5 , як продавцем 15.04.2014 року договору купівлі-продажу 90/100 частини комплексу будівель та споруд, а саме: будівлі хлібзаводу площею 510,90 кв. м. та водонапірної башти, що розташовані по АДРЕСА_1 за ціною 40000 грн. 00 коп.

Визнано за ОСОБА_2 , право власності на: 90/100 частини комплексу будівель та споруд, а саме: будівлю хлібзаводу площею 510,90 кв. м. та водонапірну башту, що розташовані по АДРЕСА_1 в порядку придбання за договором купівлі-продажу від 15.04.2014 року між ОСОБА_2 , як покупцем, і ОСОБА_5 , як продавцем (а.с. 10-12, том 1).

Рішенням 14 сесії 7 скликання Оратівської селищної ради, Оратівського району Вінницької області від 10 листопада 2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 шляхом викупу для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; Рішенням 14 сесії 7 скликання Оратівської селищної ради, Оратівського району Вінницької області від 10 листопада 2016 року прийнято рішення про продаж земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться в користуванні у ОСОБА_2 , по АДРЕСА_1 .

В подальшому, 28.12.2016 року, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,4400 га., кадастровий номер - :01:008:0316, між продавцем - Оратівського селищною радою, Оратівського району Вінницької області та покупцем - ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ), посвідчений в.о. державного нотаріуса Оратівської держаної нотаріальної контори Манус В.В. за реєстровим номером - 1061 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно-231).

Так, відповідно до частини першої статті 317, частини першої статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, в тому числі і шляхом приведення приміщення до попереднього стану.

При цьому, власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Підставою для подання такого позову зазначено вчинення перешкод позивачу як власнику, на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у разі звернення особи до суду із таким позовом важливим є встановлення факту порушення, невизнання або оспорювання прав позивача, зокрема наявність перешкод у реалізації своїх повноважень щодо належного йому майна.

Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 461/484/18 (провадження № 61-19122св20).

Також важливим є встановлення особи порушника та його вини, як складової застосування цивільної відповідальності.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право ОСОБА_3 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста».

На підтвердження позовних вимог позивач надав лише докази, що підтверджують його право власності на 10/100 частини комплексу будівель та споруд, що складаються з гаража під літ. «Б, 61, 62», площею 57,10 кв. м та розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, достовірних доказів про те, що ОСОБА_2 , як власник земельної ділянки загальною площею 0,4400 га., кадастровий номер - :01:008:0316 чинить перешкоди позивачу у користування майном, що є підставою для цивільної відповідальності, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а у матеріалах справи немає будь-яких доказів, які свідчили б, що дії відповідача ОСОБА_2 чинять позивачу перешкоди у користуванні майном.

Таким чином, позов є необґрунтованим, недоведеним та таким що подано з невірним способом захисту, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майно, третя особа Оратівська селищна рада Оратівського району Вінницької області відмовити.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: