судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Ситнік О. М.
щодо ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2024 року у справі № 331/5596/23 (провадження № 61-8690ск24)
за позовом ОСОБА_1 до Запорізького національного університету про зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 01 травня 2024 року.
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що 25 травня 2023 року він звернувся до відповідача зі скаргою на викладача кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності ОСОБА_2 з підстав здійснення, на його думку, викладачем ОСОБА_2 аморального проступку, який дискредитує службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.
08 червня 2023 року відповідач надав письмову відповідь № 01/01-16/654, в якій наголосив, що не має можливості провести перевірку викладеної в скарзі інформації, оскільки така інформація стосується судової справи.
Цією заявою відповідач визнав, що інформація, викладена в скарзі, а також надані до скарги документи ним не перевірялися, а скарга від 25 травня 2023 року по суті не розглядалася. Таким чином, Запорізьким національним університетом порушені вимоги, що містяться у абзаці 2 статті 19 Закону України «Про звернення громадян», а саме порушені принципи об`єктивності та всебічної перевірки скарги.
З відповіді також вбачається, що скарга для перевірки була спрямована відповідачем тому органу, де працює особа, на дії якої подано скаргу. Наслідком цих порушень став складений кафедрою висновок, на який відповідач посилається у відповіді від 08 червня 2023 року. Текст висновку не містить оцінки наведених ним у скарзі від 25 травня 2023 року документальних доказів та фактів.
Просив зобов`язати Запорізький національний університет розглянути його скаргу від 25 травня 2023 року та залучити його для участі в розгляді скарги від 25 травня 2023 року.
19 лютого 2024 року рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в задоволенні позову відмовлено.
01 травня 2024 року постановою Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2024 року залишено без змін.
12 червня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 01 травня 2024 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
10 липня 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 .
Ухвала Верховного Суду мотивована тим, що ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити за пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

З таким висновком не погоджуюся, тому відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

З аналізу наведених норм ЦПК України можна зробити висновок, що касаційному перегляду не підлягають справи, передбачені у пунктах 2, 3, 4 частини шостої статті 19 ЦПК України, та справи з ціною позову до двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому перевірці підлягає наявність саме цих підстав.

Із матеріалів касаційного провадження вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати Запорізький національний університет вчинити дії, а саме розглянути скаргу ОСОБА_1 від 25 травня 2023 року та залучити його для участі в розгляді скарги від 25 травня 2023 року.

Тобто позивачем заявлено вимогу немайнового характеру, що виключає віднесення справи до такої, у якій ціна позовну не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому і такої, що не підлягає касаційному оскарженню.

Вважаю, що необхідно було відкрити касаційне провадження в справі та перевірити по суті за матеріалами справи доводи касаційної скарги з наведених у ній підстав касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

Суддя О. М. Ситнік