Справа № 201/3349/24
Провадження № 2/201/2144/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря Алпенідзе К.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 21.03.2024р. надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов сформовано в системі «Електронний суд» та підписано представником позивача адвокатом Столітнім М.М. (діє на підставі ордеру від 14.03.2024р. а.с. № 141).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.03.2024р. справу було прийнято до провадження та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№157).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача - ОСОБА_2 в позовній заяви посилався на те, що 04.11.2021р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №5021732 про надання кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого, позичальник отримала кредит у розмірі 14 750 грн. шляхом переказу коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 ….7607 строком на 30 днів, зі сплатою 1,90% на день від суми кредиту за кожний день користування кредитом в межах строку кредиту, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику. Договір укладався дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України Про електронну комерцію у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, в строки визначені договором, кредит не повернула, відсотки за користування кредитними коштами не сплатила. 18.04.2023р.р. ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу №18.04/2023-Ф, за яким останнє стало новим кредитором та отримало право вимоги до відповідачки за вказаним договором №5021732. Звертаючись до суду, представник позивача просив суд стягнути з відповідачки суму простроченої заборгованості у розмірі 36 218 грн. 80 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 14 749 грн. 25 коп., заборгованість по відсоткам 21 469 грн. 55 коп., а також понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

В судове засідання 28.05.2024р. сторони (їх представники) не з`явилися, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. № 171-178).

По тексту позовної заяви представник позивача просив суд здійснювати розгляд цивільної справи за його відсутності у разі відсутності відзиву на позов (а.с. №15).

Відповідачка ОСОБА_1 в судові засідання по справі, які призначалися на 22.04.2024р. та 28.05.2024р., не з`явилася. Про дату розгляду справи відповідачка була повідомлена належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток за адресою, яка підтверджена текстом укладеного договору про надання кредиту від 04.11.2021р. (а.с. № 40), втім, до суду двічі повернулися конверти з позначками «за закінченням терміну зберігання» (а.с. №169, 173). Також відповідачка повідомлялася шляхом направлення електронних листів на їх електроні адреси, а також повідомлень у додаток «Viber», які були вчасно доставлені (а.с. №165, 166, 176, 177). Крім того, про дати розгляду справи відповідачка повідомлялася шляхом розміщення оголошення на сайті Судова влада України (а.с. № 167, 178).

Про причини своєї неявки відповідачка суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надіслала, не скористалася правом на подачу відзиву на позов.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідачка, виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не сповістила, правом на подачу відзиву не скористалася, а також враховуючи заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності, суд у відповідності до положень ст. 223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розглянув справу за відсутності обох сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Підстав для ухвалення по справі заочного рішення у цій справі немає, оскільки відсутня сукупність умов для ухвалення заочного рішення, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме представник позивача по тексту позову не дав згоду на ухвалення заочного рішення у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах заявлених позовних вимог та наданих письмових доказів, оцінивши докази у їх сукупності за принципами ст.89 ЦПК України, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

04.11.2021р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №5021732 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого, позичальник отримав кредит у розмірі 14 750 грн. шляхом переказу коштів на платіжну картку строком на 30 днів, зі сплатою 1,90% в день процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом. В свою чергу, позичальник зобов`язалася своєчасно повернути кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. Договір №5021732 про надання кредиту було підписано позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора «А644687» (а.с. №31-40).

Підписуючи цей договір, споживач підтвердив, що з укладенням цього договору йому в чіткій та зрозумілій формі надана інформація вказана відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» розміщена на Веб-сайті. Позичальник ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику.

04.11.2021р. позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора «А644687» був підписаний також і паспорт споживчого кредиту, з підписанням якого відповідачка була ознайомлена та погодилася з загальною вартістю кредиту, порядком та сумами платежів (а.с. №42-46).

Виконання кредитором ТОВ «Авентус Україна» обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів у розмірі 14 750 грн. підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ ФК «Контрактовий Дім» № 2634 від 04.05.2023р., згідно якої 04.11.2021р. на банківську карту № НОМЕР_1 ….7607, яка була зазначена позичальником в заяві на отримання кредиту, а також згідно умов п. 2.1 договору №5021732, було успішно проведено транзакцію № про перерахунок коштів у розмірі 14 750 грн. (а.с. №24-29).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію №675-VIII від 03.09.2015р., який набрав чинності 30.09.2015р. на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Без отримання листа на адресу електронної пошти і sms-повідомлення, без здійснення входу на Веб-сайт ТОВ «Авентус Україна», реєстрації в особистому кабінеті за допомогою логіна і пароля, договір про надання кредиту №5021732 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 не був би укладений, а тому суд вважає, що укладення договору про надання споживчого кредиту у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позичальника ОСОБА_1 , цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі, а відповідачкою в свою чергу, суду не надано доказів здійснення дій, які сприяли б укладенню договору не нею особисто.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 07.10.2020р. у справі №127/33824/19.

В абзаці другому ч.2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Отже, договір про надання споживчого кредиту №5021732 від 04.11.2021р. було укладений сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

18.04.2023р. між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ "Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінтраст Україна " перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором №5021732 від 04.11.2021р., в загальному розмірі у розмірі 36 218 грн. 80 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 14 749 грн. 25 коп., заборгованість по відсоткам 21 469 грн. 55 коп., що підтверджується копією договору факторингу, актом прийому-передачі реєстру боржників від 18.04.2023р. та витягом з реєстру боржників (а.с. № 49-57, 58, 95).

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за договором №5021732 від 04.11.2021р. станом на 14.03.2024р. у розмірі 36 218 грн. 80 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 14 749 грн. 25 коп., заборгованість по відсоткам 21 469 грн. 55 коп.

Під час розгляду справи факти наявності непогашеної заборгованості та її розміру не були спростовані відповідачкою окремим контррозрахунком, письмовими доказами на підтвердження часткового або повного погашення боргу, а отже позивач, який набув права вимоги за договором факторингу, має право вимагати стягнення з відповідачки заборгованості за договором №5021732 у розмірі 36 218 грн. 80 коп.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Встановивши, що грошові кошти надавалися позичальнику в кредит на 30 днів і його було повідомлено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, реальну річну ставку, надано розрахунок сукупної вартості кредиту (а.с. № 41), а також те, що відповідачка не надала доказів наявності умислу в діях позивача щодо введення її в оману, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , розуміючи наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, добровільно уклала з ТОВ "Авентус Україна" електронний договір №5021732 на умовах, які були визначені договором. Презумпцію укладеного договору відповідачкою не спростовано, з вимогами про визнання договору недійсним в цілому або недійсними окремих його частин відповідачка до суду не зверталася.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги ТОВ Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підлягають задоволенню та стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 36 218 грн. 80 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 14 749 грн. 25 коп., заборгованість по відсоткам 21 469 грн. 55 коп.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Із положень ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-цвід 20.09.2018р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 000 грн. до позовної заяви долучено копії наступних документів: договору про надання правової допомоги від 10.07.2023р. №10/07-2023, який було укладено між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», звіту від 14.03.2024р. про надання правової допомоги згідно договору №10/07-2023 від 10.07.2023р., рахунку на оплату по замовленню №2608/14/03 від 14.03.2024р., платіжної інструкції №4042 від 14.03.2024р. про оплату гонорару у розмірі 10 000 грн., ордеру від 14.03.2024р. на ім`я адвоката Столітнього М.М., свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю (а.с. № 135-142).

Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18.

Перевіривши зміст наданих документів, суд зазначає, що заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 10 000грн. є неспівмірними зі складністю цивільної справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню на користь позивача, у співмірності до наданих послуг, слід стягнути у розмірі 5 000грн.

Також, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги судом задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 422грн. 40коп. (позов сформовано в системі «Електронний Суд» - а.с. № 3, 4-16).

Отже загальний розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача складають суму 7 422грн. 40коп. (5 000грн. + 2 422грн. 40коп. = 7 422грн. 40коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 634, 639, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 133, 137, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором №5021732 від 04.11.2021р. станом на 14.03.2024р. у розмірі 36 218 грн. 80 коп. (тридцять шість тисяч двісті вісімнадцять грн. 80 коп.), з яких: заборгованість по тілу кредиту - 14 749 грн. 25 коп., заборгованість по відсоткам 21 469 грн. 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати по справі по оплаті судового збору у розмірі 2 422грн. 40коп., а також по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000грн., а разом у розмірі 7 422грн. 40коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.