ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2024 року

м. Харків

справа № 642/478/24

провадження № 22-ц/818/1900/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 березня 2024 року, постановлене під головуванням судді Бородіної О.В., -

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 березня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що судом першої інстанції помилково не враховано той факт, що апелянтом було укладено новий шлюб, що свідчить про зміну сімейного стану та те, що він має батьків - пенсіонерів, які потребують матеріальної допомоги, у зв`язку з підвищенням цін та інфляцією. Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, помилково не враховано той факт, що стянуті аліменти становлять більше 50 % його грошового забезпечення, що є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звертаючись з позовом, не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували зміну матеріального становища. Сам факт укладення нового шлюбу, та наявність батьків пенсійного віку, не свідчать про зміну матеріального стану позивача та не є підставами для зменшення розміру аліментів. Крім того, зазначає, що за останній неповний рік з позивача було стягнуто значну суму аліментів виключно з тих підстав, що він протягом одинадцяти років не сплачував аліменти на утримання дитини.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 травня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі частини від усіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 квітня 2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, ОСОБА_1 , станом на 31.01.2024 року має заборгованість у розмірі 150 567, 65 грн.

Відповідно до довідки № 582 від 09 листопада 2023 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 25.05.2022 року (а.с. 29).

Згідно довідки про доходи від 19 вересня 2023 року загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01 січня 2023 року по 30 вересня 2023 року становить 410862,58 грн. (а.с. 12).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 01 листопада 2023 року (а.с. 7).

Батьки позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є пенсіонерами за віком.

Судом першої інстанції під час судового розгляду встановлено, що на утриманні у ОСОБА_1 немає інших неповнолітніх дітей, крім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що утримані та сплачені аліменти на ОСОБА_5 становлять більше 50% від його грошового забезпечення, а не прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та він особисто отримує грошове забезпечення у розмірі 13400,00 грн. Крім того, зазначає, що він зареєстрував шлюб 01 листопада 2023 року з ОСОБА_6 , що свідчить про зміну сімейного стану та вказує, що його батьки-пенсіонери потребують постійної матеріальної допомоги у зв`язку зі складною економічною ситуацією, тобто має інших утриманців, окрім ОСОБА_5 .

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті).

Частинами 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2021 року по справі № 303/369/20 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З урахуванням встановлених обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо недоведеності доводів позивача, щодо погіршення його матеріального стану.

Доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дитині у розмірі, визначеному судом, апелянтом суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що аліменти складають більше 50 % грошового забезпечення позивача, тому мають бути зменшені, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки з апелянта, в тому числі, утримується заборгованість зі сплати аліментів за період з квітня 2012 року.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки на утримання їхнього неповнолітнього сина- відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт змінив сімейний стан та одружився, має батьків пенсійного віку, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт укладення нового шлюбу та наявність батьків - пенсіонерів не свідчать про зміну матеріального стану позивача та не є підставами для зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ленінського районного суду м. Харкова від 06 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова