Провадження №: 2/755/8129/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" червня 2024 р. місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді САВЛУК Т.В., за участі секретаря Бурячек О.В., розглянувши у відкритому судовому засідання засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, клопотання відповідача ОСОБА_1 про надання подружжю строку на примирення, заявлене в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений із ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що з 20 січня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх дітей: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалось, вони мають різні погляди на життя, між ними відсутнє почуття любові і взаєморозуміння. Шлюбні стосунки подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть з 2023 року, позивач вважає, що шлюб носить лише формальний характер, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

19 грудня 2023року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

За змістом положень ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідач правом подати відзив на позов не скористалась, заяв (клопотань) з процесуальних питань до суду не подавала.

12 березня 2024 року (вх. № 14246) відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву про надання сторонам строку для примирення.

28 березня 2024 року (вх. № 17723) позивач ОСОБА_2 подав до суду заперечення проти надання подружжю строку для примирення.

26 квітня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 в судове засідання.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила в позові відмовити, просила визначити подружжю строк для примирення, вважає рішення позивача щодо розірвання шлюбу передчасним та має надію на відновлення сімейно-шлюбних відноси.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, наголосили, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подружжя тривалий час проживає окремо, діти проживають разом із позивачем, який самостійно займається їх вихованням, при цьому відповідач не цікавиться життям та здоров`ям дітей, не зробила жодних кроків для налагодження сімейних стосунків, на думку позивача, подання клопотання про надання подружжю строку на примирення спрямоване лише на затягування розгляду справи.

Вислухавши позицію сторін цивільного процесу, оцінивши наведені відповідачем підстави для надання строку для примирення подружжя, суд приходить до наступних висновків.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. 24 Сімейного кодексу України)

Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд справа №442/6319/16-ц,/ постанова від 30.05.2019 року.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час розгляду справи з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому її розгляду.

Виходячи з положень ч.7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства.

Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

При вирішення питання щодо підстав для надання сторонам строку на примирення, суд враховує, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі протягом тривалого часу, мають на утриманні двох малолітніх дітей, відповідач не висловила свої заперечення стосовно підстав позову, правом подати відзив на позов не скористалась, в той же час наведені позивачем у запереченнях на заявлене клопотання обставини щодо соціальної поведінки відповідача можуть вплинути на моральний та/або фізичний стану здоров`я позивача та малолітніх дітей подружжя, доведення цих обставини відноситься до предмету доказування та їм надається оцінка судом при розгляді справи по суті.

Враховуючи вищенаведене, вислухавши позицію кожної із сторін спору, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про надання подружжю строку на примирення є необгрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної поваги та любові, фактичні обставини справи та позиція позивача з приводу заявленого клопотання свідчить про те, що примирення подружжя є неможливим.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 7 ст. 240, ст. 353 Цивільного процесуального кодексу України, - суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про надання подружжю строку на примирення, подане до суду 12 березня 2024 року, зареєстроване за вх. №14246, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі інтернет http://dn.ki.court.gov.ua.

С у д д я: