КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/1286/23 Головуючий у суді І інстанції Усатова І.А.
Провадження № 22-ц/824/108/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року та на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

01 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

В підготовчому засіданні 31 травня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Каленіченко С.М. подав до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду.

Іншою ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва.

05 червня 2023 року представник відповідачки - адвокат Савчак Я.О. подав до суду заяву про ухвалення судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись з вищевказаними судовими рішеннями від 31 травня 2023 року та від 06 березня 2024 року, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Савчака Я.О.звернулася з апеляційними скаргами, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі на ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду зазначає, що судом не враховано подання нею зустрічної позовної заяви, першочергово не вирішено питання про прийняття її до спільного розгляду з первісним позовом у відповідності до вимог статей 187, 194 ЦПК України, натомість необґрунтовано залишено основний позов без розгляду, внаслідок чого залишилася не розглянутою її зустрічна позовна заява.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду, а справу направити для продовження розгляду до Солом`янського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі на ухвалу про передачу позовної заяви ОСОБА_1 на розгляд іншого суду вказує, що у випадку задоволення попередньої поданої апеляційної скарги та скасування ухвали про залишення первісної позовної заяви без розгляду справа буде повернута до суду першої інстанції для продовження розгляду, відтак виконання ухвали про передачу справи за підсудністю до іншого суду буде процесуально не можливим.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про передачу позовної заяви на розгляд іншого суду, а справу направити для продовження розгляду до Солом`янського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі на ухвалу про повернення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду стверджує, що суд помилково вважав, що відповідно до абзацу 2 частини другої статті 183 ЦПК України до вказаної заявинеобхідно додавати докази її надіслання (надання) іншим учасникам справи, оскільки заява про ухвалення додаткового рішення була подана через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», яка забезпечила її доставку до електронного кабінету позивача, відтак він був належним чином ознайомлений із заявою з додатками до неї та мав можливість подати свої заперечення. Обравши електронну форму подання заяви, представник відповідачки був зобов`язаний подавати таку заяву виключно засобами підсистеми «Електронний суд». Крім того, суд безпідставно вважав, що заява про ухвалення додаткового рішення була подана на стадії виконання судового рішення, не врахувавши положення статей 246, 259, 270 ЦПК України.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду, асправу направити для продовження розгляду до Солом`янського районного суду м. Києва.

Відзиви на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надійшли. В силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Савчак Я.О. підтримав подані апеляційні скарги та просив задовольнити їх вимоги.

Інші учасники справи та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, а тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідачки в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвал суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла таких висновків.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 31 травня 2023 року питання про прийняття до спільного розгляду з первісним позовом зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 не вирішено, а у підготовчому засіданні представником позивача заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, що не суперечить закону та не порушує нічиїх прав та обов`язків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За змістом статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Закріплене за позивачем право на подання такої заяви є абсолютним. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Суд зобов`язаний залишити подану заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням у встановленому законом порядку та до початку розгляду справи по суті.

Таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2020 року у справі № 548/2531/18 (провадження № 61-2228св20), від 29 червня 2021 року у справі № 505/3083/13-ц (провадження № 61-4773св19), від 04 квітня 2022 року у справі № 441/1609/19 (провадження № 61-20050св21).

Як вбачається з матеріали справи, в підготовчому засіданні 31 травня 2023 року представник позивача - адвокат Каленіченко С.М. подав до суду заяву про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України, для залишення первісної позовної заяви без розгляду, оскільки подати заяву про залишення позову без розгляду є правом позивача, який на власний розсуд розпоряджається своїми правами, таке право є абсолютним і не залежить від волі інших учасників процесу.

При цьому надане позивачу право на подання такої заяви не залежить від думки інших учасників справи. Суд не зобов`язаний при вирішенні відповідного питання з`ясовувати обставини, які стосуються суті справи або мотивів, у зв`язку з якими така заява подана.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції першочергово не вирішено питання про прийняття зустрічної позовної заяви відповідачки доспільного розгляду з первісним позовом у відповідності до вимог статей 187, 194 ЦПК України, оскільки недотримання судом порядку розгляду зазначених процесуальних питань не дає підставивважати, що судом порушено норми процесуального права, які передбачені статтею 379 ЦПК України, як підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За будь-яких обставин суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням, тому не вирішення питання про прийняття зустрічного позову до розгляду жодним чином не порушує права відповідачки на судовий захист.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції прозалишення позовної заяви ОСОБА_2 без розглядупостановлена відповідно до вимог процесуального законодавства і обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.

Щодо ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року про передачу позовної заяви ОСОБА_1 на розгляд іншого суду

Передаючи позовну заяву ОСОБА_1 на розгляд іншого суду на підставі пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва, оскільки первісну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду, а питання про прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом судом не вирішувалось, а тому відповідно до вимог частини першої статті 27 ЦПК України зустрічна позовна заява підлягає передачі до іншого суду, до територіальної юрисдикції якого належить її розгляд, а саме до Подільського районного суду м. Києва.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства,кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно із частиною першою статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що починаючи із 30 січня 2023 року на розгляді Солом`янського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

01 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

Пред'являючи зустрічний позов, ОСОБА_1 керувалась положеннями частини шостої статті 30 ЦПК України.

Питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом судом першої інстанції не вирішувалось, натомість суд за заявою позивача від 31 травня 2023 року залишив первісну позовну заяву без розгляду, а зустрічний позов ОСОБА_1 направив за підсудністю до іншого суду за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 .

За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Це правило підсудності поширюється лише на позови, для яких встановлено загальну територіальну юрисдикцію, а тому воно не змінює правила виключної підсудності, встановленої статтею 30 ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 30 ЦПК України зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в суді за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших визначених у цій статті правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

Тобто, зустрічний позов незалежно від його загальної підсудності (територіальної юрисдикції) пред`являється в суді за місцем розгляду первісного позову.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про передачу зустрічної позовної заяви за підсудністю на розгляд до іншого суду, а саме Подільського районного суду м. Києва - за місцем проживання ОСОБА_2 , не ґрунтується на вимогах цивільного процесуального законодавства, оскільки ОСОБА_1 пред`явила зустрічний позов про визначення місця проживання дитини в суді за правилом виключної підсудності у той час коли на розгляді цього суду вже перебував первісний позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Таке процесуальне рішення, як залишення первісної позовної заяви без розгляду, не є таким, що створює безальтернативні висновки по відношенню до зустрічного позову, який пред`явлено до суду з дотриманням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Зазначене узгоджується із актуальною практикою касаційного суду, де у випадках залишення первісного позову без розгляду, зустрічний позов був розглянутий по суті спору, що підтверджується постановою Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 757/2862/16.

Крім того, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував положення частини другої статті 31 ЦПК України, яким передбачено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

За наведених обставин колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитинине належить до його територіальної підсудності, оскільки залишення первісної позовної заяви з аналогічними вимогами без розгляду не є належною підставою для направлення зустрічного позову на розгляд до іншого суду за встановленою (зміненою) підсудністю.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на суд щодо своїх прав, інтересів, свобод та/або обов`язків, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Зважаючи на вищевикладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заслуговують на увагу, а висновок суду щодо передачі її позовної заяви за підсудністю на розгляд до Подільського районного суду м. Києва є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до вимог статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року про повернення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення без розгляду

Повертаючи заяву про ухвалення додаткового рішення заявнику без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч частини другої статті 183 ЦПК України до вказаної заяви не долучено доказів надсилання(надання) заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками учасникам справи, що позбавляє їх можливості подати клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та заперечення щодо співмірності понесених витрат, що в свою чергу зумовлює застосування наслідків, передбачених частиною четвертою статті 183 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України закріплено, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заява про ухвалення додаткового рішення є заявою з процесуальних питань.

Тому подання учасником справи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено, - він встановлюється судом (частина третя статті 182 ЦПК України).

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у статті 183 ЦПК України.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (пункт 6 частини першої статті 183 ЦПК України).

За правилами частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Подібні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 463/12950/21 (провадження № 61-403 св 23).

Відповідно до частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

05 червня 2023 року до суду першої інстанції від представника ОСОБА_1 - адвоката Савчака Я.О. надійшла заява про ухвалення судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій порушено клопотання про стягнення з ОСОБА_2 на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн.

Проте заявник не додав доказів направлення (надання) іншим учасникам справи (позивачу та третій особі) копії заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відомості про реєстрацію ОСОБА_2 в підсистемі «Електронний суд» в матеріалах справи відсутні, тому доводи апеляційної скарги про те, що заява про ухвалення додаткового рішення була подана через модуль ЄСІТС «Електронний суд», який забезпечив її доставку до електронного кабінету позивача, безпідставні.

Факт того, що сторона не зареєстрована у підсистемі «Електронний суд» не спростовує зазначеного обов`язку відповідачки чи її представника щодо направлення (надання) відповідної заяви всім учасникам справи.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 (провадження № 61-20691 св 21) зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, суд обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Також вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12 квітня 2023 року у справі № 626/133/21 (провадження № 61-11044 св 22), від 28 червня 2023 року у справі № 132/892/16-ц (провадження № 61-9297 св 22), від 31 січня 2024 року у справі № 750/14000/21 (провадження № 61-10397 св 23).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що до заяви представника відповідачки про ухвалення додаткового рішення не підлягають застосуванню правила частини другої та четвертої статті 183 ЦПК України, не заслуговують на увагу.

Таким чином, суд першої інстанції, керуючись правилами статті 183 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про повернення заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Савчака Я.О. про ухвалення додаткового рішення заявнику без розгляду, оскільки заявником не подано доказів направлення (надання) копії цієї заяви іншим учасникам справи.

Разом з тим, право відповідачки на відшкодування судових витрат не порушено, оскільки вона не позбавлена права або можливості звернутися з відповідною заявою про компенсацію понесених витрат на правову допомогу (частина п`ята статті 142 ЦПК України) повторно на підставі частини восьмої статті 185 ЦПК України якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення такої заяви без розгляду.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив правову природу питання щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статей 260, 263 ЦПК України.

Щодо судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції

Оскільки справа в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року про передачу позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитинина розгляд до Подільського районного суду міста Києва - скасувати, справу в цій частині направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України, в частині апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду та повернення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

В частині апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 07 червня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній