Справа № 137/582/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2024 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судового засідання Голоти О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в селищі Літин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною позовною заявою мотивуючи її тим, що у 1971 вона побудувала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, згодом у 1972 побудувала сарай, а в 1987 побудувала гараж та ще один сарай.

Позов мотивує тим, що вона не може зареєструвати за собою право власності на вказаний житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, оскільки у неї відсутнє право власності на земельну ділянку, рішення на приватизацію вона не отримувала. Крім того, відповідач не вів погосподарського обліку в зв`язку з чим не можливо отримати виписку із погосподарської книги.

Позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Заєць Б.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надіслали до суду листа про розгляд справи без участі представника. Заявлені позовні вимоги визнають.

Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав. Так, відповідно до свідоцтва про народження (а.с.6) судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7) 11.04.1986 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу її присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8) 24.12.1987 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 і після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Відповідно до виписки з рішення №40 від 12.02.1987 (а.с.9) ОСОБА_4 надано дозвіл будівництва гаража в АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_3 (а.с.13-17) зазначається технічна характеристика житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути в тому числі визнання права. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, в зв`язку з захистом майнових прав позивача позов необхідно задовольнити та визнати за нею право власності на побудований нею житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі ст.ст.315, 328, 1218, 1222, 1225, 1264, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 48, 76,81, 206, 259, 263-268 ЦПК України, Постановою пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 66,4 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м., прибудову з ганком літ. «а», погірб літ. «п/а», сарай літ. «Б», сарай літ. «Б1», гараж літ. «В», що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.