Справа № 283/706/24
провадження №2/283/394/2024
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

(з а о ч н е)

03 червня 2024 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Малині цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області,

про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін

19.03.2024 ОСОБА_1 звернулась до Малинського районного суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача в обґрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_4 . Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23.06.2022 шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини.

Батько дитини з донькою не спілкується близько двох років, її інтересами не цікавиться та ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка постійно проживає з матір`ю.

Вимогами позову ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4 .

Явка сторін по справі:

Позивач ОСОБА_1 до суду 03.06.2024 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належно.

Представник позивача адвокат Тимошенко С.В., який діє на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної допомоги №223 від 17.04.2024, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов про позбавлення його батьківських прав з доказами на підтвердження обставин на яких він ґрунтується до суду не подав.

Представник заінтересованої особи начальник служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Суханова А.В., яка діє на підставі довіреності № 241/03-32 від 25.03.2024, в судових засідання відносно позову ОСОБА_1 не заперечила, надала суду відповідний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області від 23 червня 2022 року по справі № 283/753/22, шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 3500,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з моменту подання позовної заяви - 18.05.2022 і до повноліття (а.с. 8-9).

Постановою державного виконавця Малинського ВДВС від 28 серпня 2022 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 на підставі вищевказаного рішення суду (а.с.14).

В подальшому, позивач змінила прізвище та ім`я з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 від 08.11.2022 (а. с. 10).

Згідно з розрахунком заборгованості по виконавчому провадженню № НОМЕР_4, станом на 01 лютого 2024 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 46 403,23 грн (а.с.15).

Відповідно до довідки Горинського старостинського округу № 160 від 15.02.2024, ОСОБА_4 проживає з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 і перебуває на її утриманні. Батько дитини ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 , участі у вихованні та житті дитини не приймає (а.с.18).

Згідно з Актом обстеження умов від 07.03.2024, комісією, що проводила обстеження матеріально-побутових умов проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , 2019 року народження, відзначено задовільні умови проживання, утримання та виховання дитини, яким займається її мати ОСОБА_1 . Дитина має гарні стосунки з матір`ю (а.с.16).

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради, затвердженого рішенням № 220 від 09.05.2024, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .

13.03.2024 позивач змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_3 (а. с. 24).

Мотиви та застосовані норми права.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону).

Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини (…)

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини чітко виписано в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 в пункті 16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Пленум Верховного суду України в п.п.15,16 Постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Саме такого висновку дійшов ВС у справі №753/2025/19 від 06.05.2020. Крім того, в зазначеній постанові ВС вказав, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Та, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком (матір`ю) обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка посилалась на ухилення відповіча від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме: несплату аліментів. Однак, вказана обставина сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, про що вказано Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2022 року у справі № 308/9081/21 (провадження № 61-8290св22).

Окрему увагу суд звертає на висновок органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Малинської міської ради, який оцінює критично, оскільки він не містить фактичних даних щодо наявних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Орган опіки та піклування зазначає, що факт ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків підтверджується довідкою № 160, виданою 15.02.2024 Горинським старостинським округом виконавчого комітету Малинської міської ради, згідно з якою ОСОБА_2 не приймає участі у житті та вихованні доньки ОСОБА_4 .

В матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про відповідача, його місце проживання та місце роботи. Довідка складена старостою за зверненням позивача не є єдиним і достатнім доказом свідомого та умисного ухилення батька від виконання своїх обов`язків.

Таким чином, суду не надано належних, допустимих і безсумнівних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, свідоме нехтування ним своїми обов`язками. Позивачем не підтверджені належними та допустимими доказами факт систематичного, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та вплив, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про таке попередження відповідача.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини, а в матеріалах справи відсутні такі докази.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вищий спеціалізований суд України у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України».

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати неможливо, оскільки не було доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим ОСОБА_1 слід відмовити в задоволенні позову.

Також, при ухваленні рішення, суд враховує факт наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, не приділення останнім достатньої уваги по догляду та вихованню дитини, але у зв`язку з тим, що ніхто не застережений від неправильних вчинків, однак кожен при цьому має право на їх виправлення, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством в повному обсязі. Контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 слід покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд, зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, покладає їх на позивача.

Керуючись ст. 12,23,76,81,258,265,280,284, 289 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання та утримання ОСОБА_4 і покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 червня 2024 року.

Суддя