КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 361/8032/14 Головуючий у 1 інстанції: Радзівіл А.Г.

Провадження № 22-ц/824/1633/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

4 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2023 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

У жовтні 2014 року Національна академія внутрішніх справ (далі - НАВС) звернулася з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі.

Просила стягнути з відповідача на користь НАВС вартість утримання у розмірі 25 969,83 грн та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ (далі - КНУВС) від 22 липня 2006 року № 69 дск ОСОБА_1 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано в НАВС, тобто НАВС є правонаступником КНУВС.

29 листопада 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом - Управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області (далі - УМВС України в Київській області) та ОСОБА_1 укладено договір № Ко-87 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ.

Відповідно до договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі.

З 01 вересня 2006 року до 18 червня 2010 року відповідно до умов договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Наказом КНУВС від 18 червня 2010 року № 463 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста.

Після здобуття вищої освіти відповідно до умов договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Київській області. Тобто навчальний заклад умови договору виконав у повному обсязі.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області від 10 серпня 2012 року № 705 ос відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни згідно з п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

У п. 2.1.3. договору передбачено, що виконавець зобов`язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.

Відповідно до п. 2.3.6. договору, відповідач зобов`язався у разі звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі на підставі, передбаченій п. 3 договору, відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

З огляду на п. 4.1. договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.

У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку(п. 4.4. договору).

Відповідач навчався в КНУВС з 01 вересня 2006 року до 18 червня 2010 року.

Вартість витрат, пов`язаних з утриманням його у навчальному закладі, становить 25 969,83 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь НАВС вартість утримання у розмірі 25 969,83 грн та сплачений судовий збір в розмірі 259,70 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2023 року, 16 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та закрити провадження у справі.

Вважає, що суд першої інстанції виніс рішення з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судовий спір за позовом НАВС до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі повинен був розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Вважає, що під час судового розгляду суд першої інстанції порушив основні засади цивільного судочинства, які викладені в ч. 3 ст. 2 ЦПК України, не забезпечивши змагальність сторін та право відповідача на апеляційний перегляд справи.

Вказує, що суд першої інстанції провів судове засідання без участі відповідача, чим надав певну перевагу одній із сторін у справі, порушивши принцип рівності усіх учасників процесу та позбавивши відповідача права висловити свою позицію щодо заявлених позовних вимог та з інших питань.

Вважає, що у відповідача не було умислу або необережності на невиконання умов договору в частині обов`язкового відпрацювання протягом трьох років на визначеній посаді в органах внутрішніх справ.

Суд першої інстанції не перевірив належність наказу від 10 серпня 2012 року за № 705, порушивши вимоги ч. 1 ст. 77 ЦПК України.

Зазначає, що на день ухвалення рішення про задоволення позову були відсутні докази вчинення відповідачем порушень дисципліни, що стали підставою для видання наказувід 10 серпня 2012 року № 705 про його звільнення з органів внутрішніх справ, оскільки кримінальна справа № 361/3687/13, у якій ОСОБА_1 є обвинуваченим на момент подачі апеляційної скарги слухалась в суді першої інстанції.

Вважає, що приймаючи до уваги, що у відповідача був відсутній умисел на невиконання умов п. 2.3.5 договору № Ко-87 від 29 листопада 2007 року та враховуючи, що порушення ним зобов`язань сталося внаслідок дій замовника, який не маючи беззаперечних доказів порушення відповідачем дисципліни, видав наказ № 705 про його звільнення з органів внутрішніх справ на підставі абз. «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, ОСОБА_1 є неналежним відповідачем.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У січні 2024 року до Київського апеляційного суджу надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому НАВС просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а справу направити за встановленою юрисдикцією.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ректора КНУВС від 22 липня 2006 року № 69 дск ОСОБА_1 зараховано на навчання на 1 курс Навчально-наукового інституту підготовки кадрів для кримінальної міліції КНУВС, з 01 вересня 2006 року (а.с. 13).

29 листопада 2007 року між КНУВС, комплектуючим органом - УМВС України у Київській області та ОСОБА_1 укладено договір № Ко-87 про підготовку фахівця у КНУВС, згідно з умовами якого ОСОБА_1 навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання (а. с. 9-10).

Відповідно до п. 2.1.3. договору виконавець зобов`язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.

Згідно з п. 2.3.6. договору, відповідач зобов`язався у разі звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 договору, відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

З огляду на п. 4.1. договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

У п. 4.2. договору визначено, що у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з п. 4.4. договору, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку.

З 01 вересня 2006 року до 18 червня 2010 року відповідно до укладеного договору, відповідач ОСОБА_1 у період навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням за напрямком «Правознавство» перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг.

Наказом КНУВС від18 червня 2010 року № 463 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію юриста та видано диплом спеціаліста (а. с. 14).

Після здобуття вищої освіти відповідно до умов договору ОСОБА_1 направлений до подальшого проходження служби до УМВС України у Київській області.

Таким чином, навчальний заклад повністю виконав умови договору про підготовку фахівця.

Наказом УМВС України у Київській області від 10 серпня 2012 року № 705 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-228263), оперуповноваженого сектора карного розшуку Броварського міського відділу (з обслуговування міста Бровари та Броварського району) з 10 серпня 2012 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 «є» (за порушення дисципліни, а.с. 15).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано в НАВС, яка є правонаступником КНУВС.

Відповідач навчався в КНУВС з 01 вересня 2006 року до 18 червня 2010 року і витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, становлять 25 969,83 грн, що підтверджується довідкою про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (навчально-науковий інститут підготовки кадрів кримінальної міліції, факультет підготовки кадрів кримінальної міліції, випуск 2010 року від 15 червня 2010 року, довідкою про розрахунок фактичних витрат, пов`язаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_1 в НАВС від 25 липня 2014 року, довідкою про фактичне перебування на харчовому забезпеченні по ФПККМ НАВС курсанта міліції ОСОБА_1 в період з 01 вересня 2006 року до 19 червня 2010 року, довідкою-витрат речового майна перемінного особового складу університету за період навчання з 01 вересня 2006 року до 18 червня 2010 року, довідками про доходи та відрахування за 2006, 2007, 2008, 2009 та 2010 роки (а.с. 16, 17-18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 26).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач прийняті на себе зобов`язання за договором виконав, освітня підготовка відповідача проводилась належним чином відповідно до умов договору у визначений строк, але відповідач, прийняті на себе зобов`язання за договором, не виконав, порушив умови договору, що полягало у звільненні його з роботи в строк до 3 років.

Правовідносини, які склалися між сторонами у цій справі, виникли з договірних відносин, які є обов`язковими для виконання сторонами, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованості з оплати наданих освітніх послуг.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад, а також пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України 2004 року суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма передбачена в частині першій статті 19 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 цього Кодексу публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних правовідносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем цивільно-правової угоди, внаслідок чого у нього виникло зобов`язання відшкодувати вартість навчання, тому вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду.

Разом з тим спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві відповідно до статті 17 КАС України (статті 19 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року), якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18) та від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18).

З урахуванням викладеного правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі з роз`ясненням позивачу права на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За правилами ч. 4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору

За результатами апеляційного розгляду справи, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції, розглянув справу з порушенням правил предметної підсудності, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі.

Роз`яснити Національній академії внутрішніх справ право на звернення до суду з адміністративним позовом в порядку, визначеному КАС України.

Роз`яснити Національній академії внутрішніх справ про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання ними відповідної постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко