КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8243/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024року місто Київ

справа № 756/15606/16-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шевчука А.В., повний текст рішення складено 18 січня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 14092,91 грн. за період з березня 2009 року по лютий 2016 року.

В обґрунтування вимог посилався на те, що згідно розпорядження Оболонської районної у місті Києві адміністрації від 17 липня 2009 року №514 ТОВ «Експлуатаційна компанія» є балансоутримувачем будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі корпусу 6, в якому розташована квартира №42 , що належить відповідачу.

Вказував, що 13 липня 2009 року між ТОВ «Експлуатаційна компанія» та ОСОБА_1 укладено комплексний договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території №00000308, за умовами якого виконавець здійснює обслуговування будинку та прибудинкової території, надає житлово-комунальні послуги, передбачені умовами договору, в той час як споживач зобов`язався оплачувати такі послуги.

Відповідно до п.4.2 договору споживач не пізніше 28 числа місяця, наступного за звітним, проводить сплату грошових коштів за спожиті послуги і виконані роботи за цим Договором на поточний рахунок підприємства.

Зазначав, що відповідач був споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надавав ТОВ «Експлуатаційна компанія».

Посилаючись на те, що ТОВ «Експлуатаційна компанія» належним чином виконувало взятий на себе обов`язок з надання відповідачуі послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та у повному обсязі оплати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у останнього утворилася заборгованість.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року позов ТОВ «Експлуатаційна компанія» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Експлуатаційна компанія» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 14092,91 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким яким у задоволенні позовних вимог відмовити: за частиною платежів до 2013 року у зв`язку із пропуском строків позовної давності, за іншою частиною платежів після 2013 року у зв`язку з відсутністю заборгованості.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідачем було надано до суду першої інстанції належним чином завірені копії квитанцій про оплату за обслуговування будинку та прибудинкової території, а також за комунальні послуги, за період з вересня 2013 року до березня 2016 року, які були сплачені на єдиний рахунок КП «ГІОЦ». Дані квитанції спростовують наявність заборгованості Відповідача.

Вказував, що починаючи з 01 березня 2016 року у будинку почало діяти ОСББ, на підтвердження чого позивачем були зменшені позовні вимоги шляхом зменшення строку, за який нараховувалась заборгованість, а саме - по лютий 2016 року, таким чином, зокрема, позивач підтвердив правомірність існування ОСББ та подальше обслуговування будинку саме ОСББ.

Зазначав, що згідно розрахунку заборгованості позивача з вересня 2013 року на його рахунок надходять кошти, хоча відповідач з цього моменту сплачував вже кошти на КП «ГІОЦ». Це додатково підтверджує існування вказаної загальноміської автоматизованої системи оплати за ЖКП, згідно якої КП «ГІОЦ» отримувало платежі від ОСОБА_1 , розщеплювало їх, направляло позивачу ті кошти, які належать йому, інші кошти перерахувало виконавцям комунальних послуг (вода, водовідведення, опалення тощо).

Посилався на те, що позивач заявляє (з уточненням), що за вказаний ним період у відповідача виникла заборгованість у розмірі 14092,91 грн. за все (обслуговування будинку і ЖКП), хоча відповідач надав квитанції за період з вересня 2013 року до березня 2016 року загальною сумою 18061,49 грн., тобто відповідачем сплачено навіть більше, ніж нараховано Позивачем, що спростовує наявність заборгованості.

Вказував, що суд першої інстанції не застосував наслідки пропуску строків позовної давності, про застосування яких заявив відповідач, що можна почути на записі судового засідання (файл із назвою «channel 01 2018 02 19 16-16-23») на 12 хвилині 06 секунді.

14 березня 2023 року від позивача ТОВ «Експлуатаційна компанія» до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилався на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. Вказував на те, що відповідач претензій щодо ненадання послуг чи неякісного їх надання не заявляв, всіма наданими послугами останній користувався, що підтверджується також частковим здійсненням ним оплат за комплексним договором. Зазначав, що належним рахунком для оплати позивачем житлово-комунальних послуг є рахунок відповідача, оскільки саме відповідач надавав житлово-комунальні послуги, забезпечував обслуговування, поточний ремонт житлового будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , в якому розташована квартира відповідача №42. Всі кошти, сплачені на виконання комплексного договору, були зараховані на рахунок відповідача та відображені в розрахунку боргу. Жодних інших оплат, окрім зазначених у цьому документі, зараховано на рахунок позивача не було. Вказував, що відповідачем протягом розгляду справи не було надано контррзрахунку або письмових доказів про неправомірне нарахування заборгованості.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розпорядження Оболонської районної у місті Києві адміністрації від 17 липня 2009 року №514 ТОВ «Експлуатаційна компанія» є балансоутримувачем будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі корпусу 6, в якому розташована квартира №42 , що належить відповідачу.

13 липня 2009 року між ТОВ «Експлуатаційна компанія» та ОСОБА_1 укладено комплексний договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території №00000308, за умовами якого виконавець здійснює обслуговування будинку та прибудинкової території, надає житлово-комунальні послуги, передбачені умовами договору, в той час як споживач зобов`язався оплачувати такі послуги.

Відповідно до п.п.6.2., 6.3., 6.4. комплексного договору термін дії цього договору складає три роки з моменту набуття чинності. Дія договору автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за місяць до закінчення його дії. Договір може бути розірвано достроково за згодою сторін шляхом укладання додаткової угоди, укладеній в письмовій формі та підписаній сторонами.

На підтвердження позовних вимог щодо правомірностінарахування витрат на житлово-комунальні послуги, позивачнадав копії договорів: від 03 січня 2013 року,укладенийміж ТОВ «Експлуатаційна компанія» та ТОВ «Ремонтно-будівельна компанія «КАПІТАЛ»;01 квітня 2015 року, укладенийміж ТОВ «Експлуатаційна компанія» та ТОВ «Гранд-Фурор» та додатки до договору;№03361/5-05 на послуги водопостачання та водовідведення від 12 листопада 2003 року;про проведення електровимірювальних робіт №04.04.2016 від 04 квітня 2016 рокута актами виконаних робіт; №240705 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01 березня 2006 року; №3415230 про постачанняиелектричної енергії від 01 серпня 2003 року; №01/07-16/14 від 01липня 2016 року про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів; на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтового обладнання від 01квітня 2015року та додатковими угодами до договору.

З довідки Форми №3, виданої ТОВ «Експлуатаційна компанія» від 28 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає та зареєстроаний у квартирі АДРЕСА_1 , є власником особового рахунку, а отже зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2009 року по 01 лютого 2016 року становить 14092,91 грн.

З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач періодично здійснював платежі по оплаті за житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачем наданих позивачем житлово-комунальних послуг у період з 01 березня 2009 року по 01 лютого 2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Представник відповідача, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, вказував на те, що суд першої інстанції не застосував наслідки пропуску строків позовної давності, про застосування яких заявив відповідач, що можна почути на записі судового засідання (файл із назвою «channel 01 2018 02 19 16-16-23») на 12 хвилині 06 секунді.

Перевіряючи вказані доводи, судом апеляційної інстанції було прослухано судове засідання суду першої інстанції від 19 лютого 2018 року, де на 12 хвилині 06 секунді ОСОБА_1 просив розглядати справу з урахуванням трирічних строків позовної давності.

Разом з тим, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, а відтак дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Отже, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ТОВ «Експлуатаційна компанія», виходячи з наступного.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 року (заява № 14448/88, § 33).

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, а відтак перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Відповідно до п.4.2 комплексного договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території №00000308 від 13 липня 2009 року споживач не пізніше 28 числа місяця, наступного за звітним, проводить сплату грошових коштів за спожиті послуги і виконані роботи за цим Договором на поточний рахунок підприємства.

Отже, платіж за березень 2009 року відповідач мав внести до 28 квітня 2009 року, платіж за квітень 2009 року відповідач мав внести до 28 травня 2009 року і так далі…, платіж за жовтень 2013 року відповідач мав внести до 28 листопада 2013 року, платіж за листопад 2013 року відповідач мав внести до 28 грудня 2013 року, платіж за грудень 2013 року відповідач мав внести до 28 січня 2014 року і так далі.

З даним позовом ТОВ «Експлуатаційна компанія» звернулося до суду 02 грудня 2016 року.

Таким чином до вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги період з березня 2009 року по жовтень 2013 року (включно) має бути застосовано наслідки пропуску строку позовної давності, отже вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги за період з листопада 2013 року по лютий 2016 року, колегія суддів бере до уваги розрахунок заборгованості наданий позивачем та квитанції надані відповідачем.

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Експлуатаційна компанія» за період з листопада 2013 року по лютий 2016 року відповідачу було нараховано за житлово-комунальні послуги 22452,60 грн. (колонка №8 розрахунку).

У колонці №4 зазначені проплати, здійснені відповідачем.

При цьому, колегія суддів бере до уваги квитанції надані відповідачем за період з грудня 2013 року по вересень 2015 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 на рахунок КП ГІОЦ було сплачено за вказаний період за житлово-комунальні послуги суму у загальному розмірі 16188,87 грн.

Посилання ТОВ «Експлуатаційна компанія» на те, що належним рахунком для оплати відповідачем житлово-комунальних послуг є рахунок позивача, а оплати з власної ініціативи на рахунок КП ГІОЦ коштів у самостійно визначеному ОСОБА_1 розмірі не підтверджують належну оплату споживачем послуг за надані ТОВ «Експлуатаційна компанія» послуги, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з пояснень, наданих представником позивача в судовому засіданні суду першої інстанції 19 лютого 2018 року до середини 2015 року, десь до червня 2015 року це були квитанції ГІОЦ, згідно з розпорядженням КМДА всі ЖЕКи співпрацювали з ГІОЦ.

А відтак, заборгованість відповідача перед ТОВ «Експлуатаційна компанія» за період з листопада 2013 року по лютий 2016 року становить 6263,73 грн. (22452,60 грн. (колонка №8 розрахунку) - 16188,87 грн. (здійснені відповідачем проплати згідно квитанцій) = 6263,73 грн.

Колегія суддів звертає, зокрема, увагу на те, що здійснені відповідачем проплати за утримання будинку та прибудинкової території з листопада 2013 року були здійснені у меншому розмірі - 302,97 грн., ніж були нараховані позивачем згідно розрахунку заборгованості - 448,77 грн.

Оскільки відповідач є споживачем послуг, які надавалися позивачем, а відтак з останнього на користь ТОВ «Експлуатаційна компанія» підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги за період злистопада 2013 року по лютий 2016 року у розмірі 6263,73 грн.

Доводи позивача про те, що оплата заборгованості відповідачем беззаперечно свідчить про переривання позовної давності, а відтак, строк позовної давності не пропущено є безпідставними, оскільки як вбачається з квитанцій наданих відповідачем, останній здійснюючи проплати вказував за який саме місяць він платить, що не свідчить про переривання перебігу позовної давності.

Посилання представника відповідача на те, що у позивача не виникало право на управління та обслуговування вказаного будинку, колегія суддів не бере до уваги, оскільки факт надання, у спірний період, послуг по утриманню будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі корпусу 6 та прибудинкової територіїздійснювало саме ТОВ «Експлуатаційна компанія», що підтверджується наявними у матеріалах справи договорами про надання відповідних послуг та додатковими угодами до них, актами приймання-передачі, актами здачі-приймання робіт, укладеними між ТОВ «Експлуатаційна компанія», як замовником таких послуг, та виконавцями послуг, калькуляціями та рахунками-розшифровками.

При цьому, лише 01березня 2016 року було підписано акт приймання передачі багатоквартирного будинкуАДРЕСА_1 з балансу позивача на баланс ОСББ «ГС10А-СТАРТ».

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відзиві на апеляційгу скаргу позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., які були понесені на підготовку та подання відзиву. На підтвердження вказаних витрат, позивач надав: договір №05/04 про надання правничої допомоги від 05 квітня 2023 року; додаткову угоду №10/03 до договору; платіжну інструкцію від 12 березня 2024 року на суму 3000 грн.

Виходячи з положент ст.141 ЦПК України та пропорційності задоволених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору, понесені в суді першої інстанції у розмірі 612,52 грн. та витрати на правову допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 1333,50 грн.

Відповідно з ТОВ «Експлуатаційна компанія» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1148,22 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія», місцезнаходження: місто Київ, вул. Левка Лук'яненка, 29-Б, заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 6263 грн. 73 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 612 грн. 52 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 1333 грн. 50 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія», місцезнаходження: місто Київ, вул. Левка Лук'яненка, 29-Б, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 1148 грн. 22 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: