ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Чемерис А.К.,

з участю представника позивача - адвоката Гомзяка І.А., представника відповідача - адвоката Кабальського Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Кабальським Романом Олександровичем,

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 квітня 2024 року, постановлене суддею Савченко Л.І. (повний текст складено 15 квітня 2024 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

14.11.2023 ОСОБА_2 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 01.11.2021 уклав із ФО-П ОСОБА_1 договір доручення №11/1-2021, за умов якого повірений зобов`язується придбати автомобіль марки «Тоета», модель: Альферд за ціною в еквіваленті 4 720,00 доларів США та здійснити розмитнення автомобіля, погодивши строк передання автомобіля 100 календарних днів із дати укладення договору, тобто до 09.02.2022. Того ж дня між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, який містить перелік сум, що підлягають оплаті.

На виконання умов зобов`язання ним сплачено: 13.09.2021 - 4 720,00 доларів США за автомобіль із Японії; 21.10.2022 - 2 743,59 доларів США за послуги транспортування автомобіля; 15.02.2022 - 114 000,00 грн. за митне оформлення Одеською митницею. Усього 7 463,59 доларів США, що на день подання заяви, згідно курсу НБУ (36,57 грн. за долар США) становить 272 943,49 грн., разом з митним оформленням загальна сума становить 386 943,49 грн.

Листом-відповіддю Одеської митниці ДМС України від 10.08.2023 підтверджено, що 01.02.2022 до Одеси прибув автомобіль. 15.02.2022 позивач оплатив митне оформлення, а 21.02.2022 працівниками митниці автомобіль було передано представникам ФО-П ОСОБА_1., що передбачено п.1.6. договору. У подальшому водій, який здійснював транспортування автомобіля зник, а коли вийшов на зв`язок, то повідомив, що, начебто, невідомі особи на не встановленому блокпосту між Одеською та Миколаївською областями конфіскували у нього транспортний засіб.

Наразі місцезнаходження автомобіля йому не відомо, а відповідач не вживає жодних заходів задля врегулювання конфлікту. Із підстав викладеного, просить відновити порушене право, постановивши до стягнення з відповідача на його користь, сплачені ним на виконання умов зобов`язання кошти у розмірі 386 943,49 грн., а також штраф, нарахування якого передбачені п.4.3. договору, у розмірі 34 522,08 грн. та моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях у зв`язку з втратою оплаченого майна, яке не було передано згідно договору, оцінену ним у 100 000,00 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10.04.2024 позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 421 465,57 грн., що складаються із 386 943,49 грн. матеріальної шкоди та 34 522,08 грн. штрафу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ФО- П ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 4 214,66 грн.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 08.05.2024 заяву ОСОБА_2 задоволено частково; стягнуто з ФО-П ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у сумі 2 500,00 грн.

У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено.

При постановленні рішення по суті спору, районний суд виходив із того, що погоджені сторонами зобов`язання умови договору відповідачем не виконано та не надано позивачу звіт про виконання договору. Доказів відсутності вини відповідача, як повіреного, у збитках у виді втрати майна, останнім не надано, а сплачені позивачем грошові кошти не повернуто.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач повинен відшкодувати позивачу збитки, які той поніс за договором у виді плати за товар та супутніх платежів на транспортування та розмитнення майна, фактично підтверджених наданими доказами та передбачених договором, як і штрафні санкції за неналежне його виконання, що також підлягають стягненню.

Відмовляючи у стягненні моральної шкоди, суд виходив із того, що позивач не обґрунтував належними доказами, що невиконання договору призвело до душевних страждань, у зв`язку із чим йому спричинено моральної шкоди.

Відповідач, в інтересах якого діє представник - адвокат Кабальський Р.О., оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зазначає, що за умовами укладеного сторонами договору відповідач, по суті, надавала виключно інформаційно-посередницькі послуги, до яких належало: знаходження пропозицій продажу автомобіля; оформлення документів для придбання автомобіля, розмитнення, ввезення/вивезення, одержання накладних та інших необхідних документів, оформлення відносин з іноземним контрагентом. Усі наведені обов`язки відповідачем виконано у повному обсязі, адже придбання автомобіля та його наступне ввезення на митну територію України відбулося.

Наголошує, що всі платежі здійснювалися безпосередньо позивачем від власного імені, безпосередньо на рахунки вказані відповідачем. Проте відповідач жодних коштів для придбання автомобіля та здійснення його митного оформлення не отримував, а тому не має обов`язку щодо їх повернення.

Доводить, що жодних зобов`язань щодо безпосередньої доставки транспортного засобу «в руки» позивачеві між сторонами договору не передбачено; натомість, діючи у відповідності до п.1.6. договору позивач мав би видати за власний рахунок на ім`я відповідача довіреність на підтвердження умов доручення. Така довіреність позивачем не була видана, з огляду на те, що здійснював виключно посередницькі інформаційні послуги на виконання доручення, визначеного договором, який, серед іншого, не передбачав отримання відповідачем від імені позивача будь-яких матеріальних цінностей.

Звертає увагу, що 20.02.2022 транспортний засіб оформлено в митному режимі із зазначенням прізвища « ОСОБА_2 », що підтверджується відомостями видаткового ордеру від 21.02.2022 №305523 та розпорядження ТОВ «ЮГ7» за №428 від 17.02.2022, де кінцевим отримувачем багажу зазначено позивача. Проте суд першої інстанції залишив викладене поза увагою, як і заяву за підписом позивача та подану ним на ім`я начальника м/п «Чорноморський порт» про видачу посвідчення про реєстрацію транспортного засобу. Із підстав викладеного вважає, що транспортний засіб було отримано безпосередньо позивачем.

Посилаючись на положення статті 613 ЦК України, доводить, що не вчинення позивачем дії щодо видання довіреності, яка встановлена п.1.6. договору, фактично унеможливило вчинення дій відповідачем від імені позивача. Тоді як укладеним договором доручення не передбачалося обов`язку транспортувати автомобіль до м.Полтави. Така дія носила характер можливої, але не обов`язкової дії зі сторони відповідача, а тому мала б бути оформлена окремим дорученням на це.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.07.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 29.07.2024.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні. Представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, без змін, як законне та обґрунтоване.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд виходить із наступного.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.11.2021 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (довіритель) укладено договір доручення №11/1-2021, за умов якого повірений зобов`язується діючи за дорученням довірителя, від його імені та за рахунок довірителя придбати транспортний засіб із Японії: марка: Тоета; модель: Альфард за ціно в еквіваленті 4720,00 доларів США; CHASSIS NO: ANH20-8102951, Japan (п.п.1.1-1.3 договору доручення).

Згідно із п.1.4. договору доручення, повірений здійснює розмитнення автомобіля, який визначено п.1.1 цього договору та додатковою угодою №1 до цього договору (додаток №1).

Відповідно до п.1.5. договору доручення конкретні умови здійснення угоди, характеристики автомобіля, ціна автомобіля, порядок оплати винагороди, порядок передачі коштів для здійснення угоди, а також інші вказівки довірителя зазначено у додатковій угоді до цього договору (додаток №1).

Згідно із п.1.6. договору доручення довіритель на підтвердження умов доручення видає повіреному довіреність. Витрати по оформленню такої довіреності покладаються на довірителя у повному обсязі. Повірений має право передати виконання доручення іншій особі (замісникові).

За змістом п.2.1. договору доручення повірений зобов`язаний прийняти на себе доручення довірителя на умовах, найбільш вигідних для останнього. Він не вправі відступати від вказівок довірителя, крім тих, випадків, коли по обставинах справи це необхідно в інтересах довірителя й повірений не міг вчасно запитати довірителя, або не одержав своєчасної відповіді на свій запит. У цьому випадку повірений зобов`язаний повідомити довірителя про допущені відступи за першої нагоди.

Обов`язки повіреного визначені п.2.2. договору доручення, серед яких: на основі вимог, викладених у додатку №1 цього договору знайти пропозиції від контрагентів; оформити всі необхідні документи для придбання автомобіля згідно з чинним законодавством України та чинним законодавством країни в якій автомобіль зареєстровано; одержувати дозволи на ввіз (вивіз) автомобіля і забезпечувати виконання валютних операцій; одержувати накладні та інші необхідні документи; оформляти фінансові відносини між іноземним покупцем (продавцем) і довірителем; здійснювати представництво у процесах, ініційованих довірителем або третьою особою для досягнення мети, визначеної п.1.1. цього договору; оформити всі необхідні документи для розмитнення автомобіля та постановки його на облік в Україні згідно з чинним законодавством України та чинним законодавством країни, в якій автомобіль зареєстровано; по виконанню договору надати довірителю звіт (додаток №3).

Згідно із п.3.1. договору доручення довіритель сплачує винагороду повіреному за цим договором в еквіваленті 700 доларів США. Довіритель сплачує повіреному суму, яка необхідна для здійснення розмитнення та постановки на облік автомобіля за чинним законодавством у повному обсязі. Розрахунок та порядок оплати суми визначається у додатковій угоді до цього договору (додаток №1) (п.3.3. договору доручення).

Порядок передання автомобіля визначено п.5 договору доручення, за умов якого передання автомобіля повіреним довірителю відповідно до умов цього договору здійснюється за актом приймання-передачі (додаток №2) на таких умовах: місце передання автомобіля: м.Полтава; порядок транспортування автомобіля, що передається довірителю відповідно до умов цього договору, до місця передання визначається повіреним. Повіреному відшкодовуються усі витрати, пов`язані з таким транспортуванням.

Відповідно до п.5.4. договору доручення строк передання автомобіля 100 календарних днів із дати укладення цього договору. Строк передання може бути змінено під впливом об`єктивних факторів. Повірений має зробити все від нього залежне для скорочення затримки строків передання. У разі, якщо повірений доведе, що затримка спричинена не з його вини, довіритель не вправі вимагати компенсації та застосовувати положення щодо сплати штрафних санкцій.

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (п.4.1. договору доручення).

За одноразову необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 20% від вартості автомобіля (п.4.3. договору доручення).

Повірений відповідає перед довірителем за втрату або пошкодження майна довірителя, визначеного цим договором до моменту його фактичної передачі довірителю. Повірений зобов`язаний відшкодувати довірителю заподіяні збитки, які спричинено унаслідок втрати або пошкодження майна, якщо не доведе, що ушкодження відбулося не з його провини (п.4.4. договору доручення)./а.с.7-11/.

Додатком №1 до договору доручення №11/1-2020 від 01.11.2021 є Додаткова угода №1 від 01.11.2021, яка містить деталізовані характеристики автомобіля (п.1 угоди); а також перелік платежів, які повинен здійснити довіритель для придбання автомобіля та порядок їх сплати:

- п.2.1. угоди - сума винагороди сплачується довірителем у день передання автомобіля з аукціону до перевізника в сумі 700 доларів США;

- п.2.2. угоди - відповідно до п.3.2. договору доручення довіритель сплачує повіреному витрачені ним при виконанні доручення суми в повному обсязі. Їх остаточний розрахунок здійснюється у день передання автомобіля. Ці суми передаються довірителем в день передачі автомобіля;

- п.2.3. угоди - оплата вартості автомобіля сплачується довірителем відповідно до інвойсу, наданого повіреним, протягом 1 доби. Сума інвойсу складає 4720,00 доларів США, сплачених 13.09.2021 за автомобіль;

- п.2.4. угоди - оплата транспортування автомобіля до морського порту ФО-П, ID та до порту Чорноморська сплачується довірителем відповідно до рахунку наданого повіреним протягом 1 доби. Сума складає 2718,00 доларів США. Сплачено 21.10.2021;

- п.2.6. угоди - оплата завантаження автомобіля, транспортування до порту Чорноморська, Україна, розвантаження контейнера в порту, оплата брокерських послуг, сплачується довірителем відповідно до рахунку наданого повіреним протягом 1 доби. Сума складає 650 доларів США;

- п.2.7. угоди - оплата розмитнення, державного мита та податків сплачується довірителем відповідно до рахунків наданих повіреним протягом 1 доби. Сума оплати буде відома при виставленні рахунку від митниці;

- п.2.8. угоди - оплата транспортування автомобіля, якщо таке буде, сплачується довірителем протягом 1 доби. Сума складає 200 доларів США./а.с.12-13/

Із копій виписок по картці наданої АТ «ПриватБанк» убачається, що ОСОБА_2 13.09.2021 здійснено SWIFT переказ на суму 7 720,00 доларів США; а 21.10.2021 - 2 743,59 доларів США./а.с.15,16/.

15.02.2022 ОСОБА_2 здійснив валютно-обмінну операцію на суму 4 000,00 USA/ 113 000,00 грн., що підтверджується квитанцією №242716518; 15.02.2022 ОСОБА_2 перерахував на рахунок Одеської митниці в якості передплати за митне оформлення 114 000,00 грн., квитанція №0.0..1./а.с.14/

За змістом листа Одеської митниці від 10.08.2023 №7.10-5/17-01/8.19/15613, транспортний засіб марки Toyota Alphard (VIN: НОМЕР_1 ) прибув до ДП МТП «Чорноморськ» 01.02.2022 на т/х «NEPTUNE ODYSSEY» згідно коносаменту від 28.01.2022 №6.

20.02.2022 зазначений транспортний засіб було оформлено в митному режимі імпорт за митною декларацією №UA500100/2022/005222, отримувач - ОСОБА_2 .

Згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 15.02.2022 №0.0..1 передплату за митне оформлення здійснив платник ОСОБА_2 .

На підставі видаткового касового ордеру від 12.02.2023 №305523 та наряду від 17.02.2022 №437 зазначений транспортний засіб був виданий представнику ТОВ «ЮГ7» відповідальною особою ДП МТП «Чорноморськ». Інформація щодо подальших дій з транспортним засобом відсутня./а.с.17-32/

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання, оплатив вартість товару та всі супутні платежі, обумовлені договором. У той час, як відповідач по виконання договору не надав позивачу звіт та автомобіль у встановлений договором строк.

Посилання представника відповідача на те, що позивачем не було надано відповідачу довіреність на підтвердження умов доручення, районний суд відхилив, указавши, що у договорі не конкретизовано на вчинення яких дій довіритель видає повіреному довіреність, а її відсутність не є підставою для невиконання укладеного договору доручення № 11/1-2021.

Із огляду на викладене, за відсутності доказів належного виконання відповідачем умов зобов`язання у погоджені сторонами строки, зважаючи, що сплачені позивачем грошові кошти відповідачем не повернуто, районний суд визнав наявними підстави для стягнення з відповідача на його користь сплаченої суми за невиконання умов договору у розмірі 386 943,49 грн., а також штрафних санкцій у розмірі 34 522,08 грн., що відповідає умов п.4.3. договору доручення.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.

Апеляційний суд, переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.

За змістом пунктів 5, 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі №390/34/17 від 10.04.2019.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів. Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя)певні юридичні дії. Правочин,вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного (стаття 1000 ЦК України).

Відповідно до статті 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Згідно з частиною першою статті 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

За приписами статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Проте принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованій у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020.

За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, обов`язок надання доказів виконання передбачених дорученням дій та передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, покладається саме на повіреного, адже саме він в межах виконання доручення вчиняє активні дії.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно установивши характер спірних правовідносин та надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого відповідачем про порушення останнім умов зобов`язання, а отже підставності стягнення з нього на користь позивача сплаченої ним суми за невиконання умов договору та штрафних санкцій.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, оскільки ґрунтуються на довільному трактування умов зобов`язання та переоцінки доказів на власну користь.

Твердження відповідача, що за умовами укладеного сторонами договору відповідач надавала виключно інформаційно-посередницькі послуги,суперечать змісту договору та меті його укладення: придбання транспортного засобу. Тоді як, відповідно до умов укладеного сторонами договору належними та допустимими доказами на підтвердження виконання відповідачем у повному обсязі обов`язків, наведених у п.2.2. договору доручення, мають бути акт приймання-передачі автомобіля та звіт по виконанню договору, які стороною відповідача не надані, а тому за правилами ч.4 ст.12 ЦПК України він несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Відповідач, посилаючись на характер послуг, не надав доказів їх виконання, у тому числі надання інформаційно-посередницьких послуг, а заперечуючи існування обов`язку доставки автомобіля позивачеві, фактично нівелює умови зобов`язання, яким визначено передання автомобіля повіреним довірителю у м.Полтаві з подальшим відшкодуванням усіх витрат пов`язаним із транспортуванням.

Підстав вважати, що таке положення договору носило характер можливої, а не обов`язкової дії зі сторони відповідача, ставлять під сумнів добросовісність його підприємницької діяльності та наявність дійсного наміру досягнення мети, з якою був укладений такий договір. Тоді як, відсутність довіреності, як підтвердження умов доручення могло бути підставою внесення змін до договору або відмови повіреного від його виконання (п.10.3. договору доручення), а отже за відсутності таких змін/доповнень, а також звіту по виконанню договору, таке зобов`язання не можна вважати виконаним належним чином.

Посилання відповідача у доводах апеляційної скарги на відомості видаткового ордеру від 21.02.2022 №305523 та розпорядження ТОВ «ЮГ7» за №428 від 17.02.2022, де кінцевим отримувачем багажу зазначено позивача, не є доказами на підтвердження того, що автомобіль йому був особисто переданий, зокрема, в контексті пункту 5 договору доручення, яким закріплено відповідний порядок, а також п.2.2. договору, за змістом якого саме відповідач здійснював оформлення документів для розмитнення та постановки його на облік, а отже вказував відповідні реквізити. Із підстав викладеного, колегія суддів також відхиляє посилання відповідача на заяву від імені ОСОБА_2 на ім`я начальника м/п «Чорноморський порт» про видачу посвідчення про реєстрацію транспортного засобу, оскільки така заява не містить його підпису та, як підтверджено відомостями Одеської митниці, транспортний засіб був виданий представнику ТОВ «ЮГ7» і за умовами п.1.6. договору саме повірений має право передати виконання доручення іншій особі.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач жодних коштів для придбання автомобіля та здійснення його митного оформлення не отримувала, а тому не має обов`язку щодо їх повернення, є не спроможними та спростовуються п.4.4. договору доручення, за умов якого саме повірений відповідає перед довірителем за втрату майна до моменту його фактичної передачі довірителю; повірений зобов`язаний відшкодувати довірителю заподіяні збитки, які спричинено унаслідок втрати або пошкодження майна, якщо не доведе, що ушкодження відбулося не з його вини.

Інших доводів на спростування підставності та розміру відшкодування, включно із нарахованими штрафними санкціями, апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником- адвокатом Кабальським Романом Олександровичем, - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.09.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак