19.06.2024 Справа № 363/6414/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Редкач М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Вишгородської міської ради, третя особа: Вишгородська державна нотаріальна контора, про встановлення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2023, за підписом позивача ОСОБА_1 та представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Коломійця І.О., до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, у якій позивачі просять:

визначити що: частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становить 1/3 частину;

частка ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становить 1/3 частину;

частка ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становить 1/3 частину;

визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 2/9 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , мати ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 4, мати ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 та дружина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_7 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 травня 1998 року, квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності гр. ОСОБА_3 та членом його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина за законом на належне їй майно, в тому числі на частку квартири, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 травня 1998 року.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли: син ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_1 та чоловік - ОСОБА_3 , який відмовився від своєї частки в спадщині на користь сина ОСОБА_2 .

У Вишгородській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу №223/2020.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 січня 2021 року, державний нотаріус відмовив спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, відсутні документи, що підтверджують виділення частки в спільному сумісному майні.

Позивачі, зазначають, що, квартира належала ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на праві спільної приватної власності, відтак, у разі відсутності спору між спадкоємцями та за наявності презумпції рівності часток у спільній власності, частка кожного з них в квартирі становить по 1/3 частині кожному. Оскільки, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , позбавлені можливості отримати свідоцтва про право власності на спадщину за законом в позасудовому порядку, посилаючись на положення статей 16, 321, 328, 356, 368, 392, 1217, 1218, 1226, 1268 ЦК України, звернулися до суду з вказаним позовом.

До позовної заяви, також долучено клопотання, про витребування у Вишгородської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи №223/2020, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2023 для розгляду зазначеного позову визначено суддю Лукач О.П.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання о 10:00 25.01.2024. Також, вказаним судовим рішенням витребувано у Вишгородської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №223/2020 до майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підготовче засідання, призначене на 25 січня 2024 року, не відбулося в зв`язку із відсутністю головуючого судді через тимчасову непрацездатність (лікарняний). Наступну дату підготовчого засідання визначено 15 березня 2024 року о 09:00 .

15 березня 2024 року до суду надійшла заява від представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Коломійця І.О. про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із відсутністю у матеріалах справи копії спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , а також з проханням видати йому копію ухвали суду від 17 листопада 2023 року для передачі нотаріусу.

У зв`язку із неявкою учасників провадження, враховуючи клопотання адвоката Коломійця І.О., підготовче зсідання було відкладено на 26 квітня 2024 року на 09:30.

На виконання вимог ухвали суду від 17 листопада 2023 року у частині витребування доказів, 19 березня 2024 року до суду від Вишгородської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №223/2020 до майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24 квітня 2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи без участі представника Вишгородської міської ради, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, при цьому правом подати відзив на позовну заяву не скористалися.

26 квітня 2024 року до суду надійшла заява від представника позивачів про проведення підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті, без участі сторони позивачів.

У підготовче засідання, призначене на 26 квітня 2024 року учасники провадження не з`явилися, про день, час та місце його проведення, повідомлялися у встановленому законом порядку.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12:00 19 червня 2024 року, про що повідомлено учасників провадження.

У призначене судове засідання учасники провадження не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому 19 червня 2024 року від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Коломійця І.О., надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, суд враховує наявність у матеріалах справи заяв представника позивачів та відповідача про розгляд справи у їх відсутності.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 82 років у м. Вишгород Київської області, померла ОСОБА_4 , актовий запис № 224, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим повторно 15 вересня 2020 року Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 24).

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 (а.с. 13), свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_7 (а.с. 14), та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 4 від 15 вересня 2020 року (а.с. 22).

Позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 (а.с. 19).

Позивач ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_7 (а.с. 14), та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 4 від 15 вересня 2020 року (а.с. 22).

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 травня 1998 року, виданого Вишгородською міською радою, квартира АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності гр.: ОСОБА_3 та членом його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (а.с. 28).

Згідно довідки № 85 від 08 лютого 2014 року директора КП «Вишгородське БТІ» І.П. Биховченко, квартира АДРЕСА_2 зареєстровано у КП КОР «Вишгородське БТІ» станом на 31.12.2012р. в реєстровій книзі № 30 під реєстровим № 23/61 за: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , документи, які підтверджують право власності: свідоцтво про право власності від 14.05.1998р. видане згідно рішення Вишгородської міської ради № 55 від 14.05.1998р., частки 1, житлова площа 44,2 кв.м., загальна площа - 63,1 кв.м. (а.с. 27).

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 , її загальна площа - 63,1 кв.м., житлова площа 44,2 кв.м. (а.с.29-31).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй майно, при цьому, та за життя, вона заповіт не складала.

Як убачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 61875599 від 30 вересня 2020 року, після смерті ОСОБА_4 , була заведена спадкова справа №223/2020 (а.с. 26).

З витребуваної судом копії спадкової справи №223/2020, заведеної Вишгородською державною нотаріальною конторою після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , убачається, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися донька померлої ОСОБА_1 та син померлої ОСОБА_2 (а.с.74-93).

Крім цього із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернувся її чоловік ОСОБА_3 , відповідно до заяви останній відмовився від спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь сина ОСОБА_2 (а.с. 79-80).

22 січня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину що складається з частини квартири АДРЕСА_2 , проте постановою державного нотаріуса Вишгородської районного державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. від від 22 січня 2021 року ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки відсутні документи про виділення частки, яка належить спадкодавцю (а.с. 33, 94, 97).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звертаючись до суду з позовом про встановлення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , позбавлені можливості отримати свідоцтва про право власності на спадщину за законом в позасудовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Щодо позовних вимог позивачів про визначення рівних часток кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , слід зазначити таке.

Частина перша статті 355 ЦК України визначає, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Зі змісту статті 357 ЦК України убачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з права учасника спільної сумісної власності на виділення частки у спільному майні, при цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності згідно із статтею 370 ЦК України вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно із статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня

2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19).

Враховуючи, що домовленості про розмір часток у спільній власності на квартиру між співвласниками не було, їх частки є рівними.

Тобто, із вказаної норми Закону вбачається, що частки померлої ОСОБА_4 та позивачів у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо спільного сумісного майна квартири АДРЕСА_2 , є рівними по 1/3 частині у кожного.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості позивачам набути право власності на вказану вище частину квартири в порядку спадкування.

Разом з тим, відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Аналогічного за змістом правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 61-11210св19 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справіт№ 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18).

Із врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визначення учасникам у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , по 1/3 її частини кожному, підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога про визначення частки на квартиру АДРЕСА_2 , за померлою ОСОБА_4 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею право власності на 1/9 частини вказаної квартири та ОСОБА_2 про визнання за ним право власності на 2/9 частини вказаної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті їх матері ОСОБА_4 , слід зазначити таке.

Так, відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статей 1218, 1220, 1221 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно із частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як передбачено частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Як встановлено судом спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_4 є донька спадкодавця (позивач у справі) ОСОБА_1 та син спадкодавця (позивач у справі) ОСОБА_2 , чоловік спадкодавця (позивач у справі) ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини на користь сина ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконали усі умови, передбачені законом, для прийняття спадщини і отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_2 , але вони позбавлені права отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку через причини, які від них не залежать.

Так, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя була власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 травня 1998 року, виданого Вишгородською міською радою (а.с. 28).

За змістом роз`яснень, що містяться в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Так, у відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (стаття 41 Конституції України).

Згідно із статтею 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно із статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, враховуючи, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємицями після смерті ОСОБА_4 на належну їй частину квартири АДРЕСА_2 , та вони не мають іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у них виникло у зв`язку із смертю ОСОБА_4 , суд вважає позовні вимоги у цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а відтак наявні правові підстави визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/9 частини вказаного вище нерухомого майна та за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 2/9 частини вказаного вище нерухомого майна.

Керуючись статтями 14, 41, 55 Конституції України, статтями 15, 16, 328, 392, статтями 2, 4, 5, 2, 13, 76-89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Вишгородської міської ради, третя особа: Вишгородська державна нотаріальна контора, про встановлення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визначити, що частка ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становить 1/3 частину.

Визначити, що частка ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становить 1/3 частину.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/9 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12.07.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Вишгородська міська рада Київської області, , адреса: Київська область, м. Вишгород, пл. Шевченка, 1;

Третя особа: Вишгородська державна нотаріальна контора, адреса: Київська обл., м. Вишгород, пл. Шевченка, 1.

Суддя О.П. Лукач