Справа № 344/9096/15-ц
Провадження № 2/344/59/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Максимів Н.С., Мрічко Н.І.,

за участю сторін:

представників позивача: Коржевської В.Н., Йосифіва П.І., Пинчук Н.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представників відповідача: Остап`юк Н.О., ОСОБА_2 ,

представників відповідача: Пітеляк В.Я., ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про вилучення майна з приватної власності та повернення його до спільної сумісної власності, визнання незаконною передачу у приватну власність, -

В С Т А Н О В И В:

25.06.2015 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про вилучення майна з приватної власності, повернення майна до спільної сумісної власності, покликаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 (мансарда) в цьому ж будинку, який є трьохквартирним. Внаслідок незаконної приватизації позивач не може користуватися сходовою площадкою на горищному поверсі площею 8,8 кв.м. та вхідним коридором на першому поверсі площею 9,5 кв.м., з якого ведуть сходи на сходову площадку горища. Позивач, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви, просив суд вилучити майно, а саме: сходову площадку на горищному поверсі площею 8,8 кв.м. та сходову площадку-коридор на першому поверсі площею 9,5 кв.м. по АДРЕСА_3 з приватної власності відповідача ОСОБА_1 , що забезпечить повернення майна до спільної сумісної власності. (а.с. 2-3, 5-7, т. 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про вилучення майна з приватної власності, повернення майна до спільної сумісної власності відмовлено (а.с. 132, 133-135, т. 1).

Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року залишено без змін (а.с. 164, 165-166, т. 1).

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 260-262, т. 1).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2016 року справа надійшла у провадження судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бородовського С.О. (а.с. 3, т. 2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2016 року (суддя Бородовський С.О.) цивільну справу призначено до розгляду (а.с. 4, т. 2).

У зв`язку із закінченням 23.01.2017 року п`ятирічного строку призначення судді ОСОБА_5 вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 6 від 26.01.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 26, т. 2).

Системою автоматизованого розподілу дану цивільну справу розподілено судді Домбровській Г.В. (а.с. 27, т. 2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2017 року (суддя Домбровська Г.В.) цивільну справу прийнято до провадження (а.с. 28, т. 2).

У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді ОСОБА_6 вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 56 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 30, т. 2).

Системою автоматизованого розподілу дану цивільну справу розподілено судді Польській М.В. (а.с. 31, т. 2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року (суддя Польська М.В.) цивільну справу прийнято до провадження (а.с. 32, т. 2).

У зв`язку із закінченням 31.08.2017 року п`ятирічного строку призначення судді ОСОБА_7 вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 103 від 08.08.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 35, т. 2).

Системою автоматизованого розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 36, т. 2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2017 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження (а.с. 37, т. 2).

20.06.2022 законний представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_8 подала заяву, в порядку ч. 4 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, про зміну предмету позову, у якій просить визнати незаконною передачу у приватну власність ОСОБА_1 , співвласнику трьохквартирного будинку по АДРЕСА_3 , власнику квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 в цьому будинку приміщень спільного користування, а саме: сходового майданчика площею 9,5 кв.м. на першому поверсі та сходового майданчика площею 8,8 кв.м. на горищі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідач ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_6 по договору довічного утримання від 09.02.1995 року. ОСОБА_4 приватизував в цьому будинку квартиру АДРЕСА_7 у 2003 році, а сім`я Рибаченків приватизувала квартиру АДРЕСА_8 разом зі сходовими майданчиками тоді, коли вони (майданчики) уже пере¬бували у спільній власності власників квартир АДРЕСА_9 . Порушення права власності ОСОБА_4 на спільне майно будинку виразилось у тому, що ОСОБА_1 і Рибаченки примусово, поза волею самого ОСОБА_4 , позбавили його законно набутого у 2003 році права влас¬ності на обидва сходових майданчики (інших в будинку немає), горище над його власною квартирою АДРЕСА_7 , на підвал під сходовим майданчиком (вхідним коридором) на першому поверсі, на сходовий марш між першим поверхом і горищем, певні конструктивні елементи будинку. 09.07.2014 року будинок АДРЕСА_3 був переданий в управління співвласників, а не одного ОСОБА_1 .

Як вказує представник позивача, станом на 23.07.2015 року рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.12.2012 року за виконавчим листом № 0907/5844/2011 від 18.01.2013 року про зобов`язання боржника ОСОБА_1 «усунути пере¬шкоди у користуванні ОСОБА_4 спільним коридором, сходовою кліткою та горищем в будинку АДРЕСА_3 , шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридору та де¬монтажу металевої огорожі для доступу до спільного коридору та горища» залишалось не виконаним. Між тим, рішенням Апеляційного суду від 18.12.2012 року встановлено: «Проте, як слідує із технічних характеристик, довідок та схем на спірний будинок, спільними для всіх трьох квартир залишалися такі допоміжні приміщення як горище, сходова клітка на горище та вхід на сходову клітку». Приміщення спільного користування будинку продовжують перебувати у приватній власності ОСОБА_1 . У судових засіданнях ОСОБА_9 постійно стверджує, що об`єкта для виконання немає, тому що змінились обставини, тобто він здійснив реконструкцію своїх квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , перепланував всі приміщення і ніяких спільних коридорів уже немає. На обґрунтування своїх тверджень він подав до Івано-Франківського міського суду заяву від 15.02.2016 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Заява подана щодо виконавчого листа № 0907/5844/2011 від 18.01.2013 року справа № 344/1895/16-ц.

Зазначається, що відповідно до проекту реконструкції квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_10 , будівельно-ремонтні роботи розпочато 31.10.2014 року і закінчено 20.02.2017 року. Однак ОСОБА_9 робив перепланування і реконструкцію своїх квартир по своєму бажанню і по своїй волі. У результаті ремонтно-будівельних робіт були знесені всі стіни на горищі, а також стіна між квартирою АДРЕСА_4 і вхідним коридором на першому поверсі будинку. Таким чином, сходові майданчики на першому поверсі і горищі були об`єднані з площами квартир АДРЕСА_2 . У лютому 2016 року відповідач самовільно демонтував двері з кухні квартири ОСОБА_4 до вхідного коридору, а також зовнішні вхідні до цього ж коридору, звідки був сходовий марш на горище, а пройоми обох дверей замурував. Про ці незаконні дії ОСОБА_1 ними було подано заперечення від 22.04.2016 року на його заяву в справі № 344/1895/16-ц. 30.06.2016 року ТзОВ «Західбудексперт» виготовив ОСОБА_1 новий тех¬нічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 147,7 кв.м. на підставі третього проекту по переплануванню і об`єднанню квартир АДРЕСА_2 . 29.03.2017 року ОСОБА_1 зареєстрував на себе право приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 147,7 кв.м., яка включає площу обох сходових майданчиків будинку. При цьому, державним реєстратором Управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківсь¬кої міської ради Т.В. Гардабура-Черпак допущено численні порушення при здійсненні реєстраційних дій. Так, незважаючи на те, що ОСОБА_1 подав до Управління реєстраційних процедур правовстановлюючі документи на під¬твердження права власності на квартиру АДРЕСА_11 загальною площею 40,6 кв.м, разом - 98,55 кв.м., дер¬жавний реєстратор зареєструвала 29.03.2017 року під № 34523639 право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 147,7 кв.м. При чому державний реєстратор здійснила зазначені реєстраційні дії при наявності декількох підстав для відмови ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на задекларовану ним квартиру.

Питання про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 на підставі декларації від 10.03.2017 року слухалась Івано-Франківським міським та Апеляційним судами у справі № 344/9119/17. Верховний Суд ухвалою від 24 лютого 2022 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою від 12 січня 2022 року позивача ОСОБА_4 . Крім цього, Управлінням з питань державного архітектурно-будівель¬ного контролю (ДАБК) м. Івано-Франківська видано ОСОБА_1 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за № ІФ49 від 10.03.2017. При видачі декларації Управлінням ДАБК також було допущено численні порушення Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Одне з них - видача декларації ОСОБА_1 без рішення суду про узаконення самочинного будівництва. Отже, коли слухалась справа № 344/9096/15-ц з 10.07.2015 року по 21.09.2016 року, то обставини справи були такими, що дозволяли вико¬нати практично рішення суду 2012 року. На сьогодні обставини свавільно змінені відповідачем ОСОБА_1 так, що: сходові майданчики будинку відповідач приєднав до площі своїх квартир АДРЕСА_2 ; зареєстрував на себе одного право власності на сходові майданчики у складі квартири АДРЕСА_4 загальною площею 147,7 кв.м.; перекрив наглухо прохід до горища шляхом замурування двох дверних пройомів, що фактично є самозахопленням горища ОСОБА_4 над його квартирою АДРЕСА_7 ; присвоїв собі половину підвалу під сходовим майданчиком (коридором на першому поверсі), яка ніким не була приватизована, що теж є самозахопленням. Таким чином, ОСОБА_1 остаточно унеможливив користування ОСОБА_4 спільним майном будинку і його власним майном - горищем над своєю квартирою, що порушує право ОСОБА_4 «мирно володіти своїм майном». Обставини змінені ОСОБА_1 так, що після всіх його перепланувально-перебудовчих робіт у будинку рішення суду 2012 року в частині передачі ключів від вхідних дверей до коридору (сходового майданчика) на першому поверсі будинку, практично виконати уже не є можливим. Відповідач категорично відмовляється виконати рішення суду 2012 року на тій підставі, що у нього є документи про право власності на ті приміщення, щодо яких суд зобов`язав його усунути позивачу пере¬шкоди в їх користуванні. Користуються мешканці будинку спільним майном чи ні, користується цим майном з них хтось більше, а хтось менше, - від цього допоміжні приміщення свого статусу допоміжних не втрачають, а окремі особи не надбають привілеїв у їх привласненні. Проте, Обласне бюро технічної інвентаризації у 2006 році видало мешканцям квартири АДРЕСА_5 Рибаченкам правовстановлюючі документи на майно, на частину якого (приміщення спільного користування) Рибаченки не подали документів, які засвідчили би приналежність їм цих додаткових площ і документів, які засвідчили би згоду інших співвласників будинку на долучення до квартири АДРЕСА_5 будь-яких додаткових площ. ОБТІ свавільно розпорядилося майном багатоквартирного будинку на користь одного з трьох співвласників. Отже, беззаперечним фактом є наявність втручання державних органів міста Івано-Франківська у право позивача ОСОБА_4 «мирно володіти своїм майном», оскільки, позбавлення його, як співвласника будинку, права власності на спільне майно у цьому будинку, яке він набув у 2003 році добросовісно і, безсумнівно, законним шляхом, явно не було суспільною чи публічною необхідністю і не переслідувало загальнодержавний інтерес. Таким чином, органи державної влади і органи місцевого самовряду¬вання, які, однак, є в сфері відповідальності держави, передали у при¬ватну власність одному з трьох співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 - ОСОБА_1 примі¬щення спільного користування - сходові майданчики на першому поверсі і горищі, що спричинило, у тому числі, самозахоплення ОСОБА_1 горища позивача ОСОБА_4 над квартирою АДРЕСА_7 і половини підвалу під сходовим майданчиком на першому поверсі будинку.

Відповідно до ухвали суду від 28 березня 2024 року до участі у справі залучено як співвідповідача виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради.

Згідно письмових пояснень, наданих представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Павликівською Г.М. зазначається, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року, яким вирішено спір, зокрема відмовлено у позові про визнання недійсним рішення Івано-Франківського міськвиконкому від 10.04.1991 року № 138 про продаж квартири АДРЕСА_6 , розпорядження міського голови м. Івано-Франківська про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_10 , визнання частково недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири від 23.09.2010 року. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 спільними коридором, сходовою кліткою та горищем в будинку 42 шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридору та демонтажем металевої решітки для доступу до спільного коридору та горища. Отже, заявлені позивачем вимоги у заяві від 17 червня 2022 року, вже були предметом розгляду у суді, а рішення за наслідками їх розгляду набрало законної сили, є чинним та обов`язковим до виконання. Крім того, позивач просить суд визнати незаконною передачу у приватну власність майна ОСОБА_1 , однак не залучає до участі у справі відповідних осіб на права та обов`язки яких може вплинути рішення у даній справі.

Зазначається, що вказані твердження представником ОСОБА_4 про те що ОСОБА_1 самовільно перепланував та провів реконструкцію квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_10 , не відповідають дійсності з огляду на наступне. Так, відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ІФ 49, зареєстрованої Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 10 березня 2017 року вирішено вважати закінчений будівництвом об`єкт ( АДРЕСА_12 та № 3; Реконструкція квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ) готовим до експлуатації. Згідно змісту вказаної Декларації про готовність до експлуатації об`єкта предметом погодження є проект Реконструкція квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_10 , якому передувала зареєстрована в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області Декларація про початок виконання будівельних робіт № ІФ 23 від 31.10.2014 року. Зазначена Декларація про готовність до експлуатації об`єкта та скасування права власності і державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 147,7 кв.м. будинку АДРЕСА_3 була предметом розгляду у рамках справи № 344/9119/17. У матеріалах справи є постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року по справі № 344/9119/17. Так, суд апеляційної інстанції, переглядаючи законність рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 встановив, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту скасування чи визнання недійсною у встановленому законом порядку Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ІФ 49, зареєстрованої Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 10 березня 2017 року. А тому така Декларація є чинною та є належним і допустимим доказом у розумінні положень ЦПК України. Крім того, судом вказано, що фактично квартиру АДРЕСА_6 було утворено ОСОБА_1 шляхом об`єднання раніше належних йому на праві власності квартир через проведення дій по реконструкції даних приміщень, а тому право власності ОСОБА_1 на вищевказану об`єднану та реконструйовану квартиру підтверджується належними доказами. За таких обставин, все вищенаведене свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог позивача, а відтак такі не підлягають до задоволення.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача - виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, не погоджується із доводами позову, вважає його безпідставним та необґрунтованим, вважає, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_6 згідно Договору від 09 лютого 1995 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Стецьків М.І., за яким ОСОБА_10 (непрацездатна по віку 1930 року народження) передала у власність громадянина ОСОБА_1 належну їй квартиру АДРЕСА_13 . ОСОБА_1 зобов`язувався пожиттєво повністю утримувати громадянку ОСОБА_10 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою. Право власності на квартиру АДРЕСА_10 набуто ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу-квартири від 14.09.2010 року, укладеного між ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_1 . В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту розірвання чи визнання недійсними даних договорів. Сім`я Рибаченків набула право власності на квартиру АДРЕСА_5 в порядку приватизації державного житлового фонду, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.09.2006 року виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження міського голови від 12.09.2006 № 493-р. Рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.04.1991 року № 138 про продаж квартири АДРЕСА_6 , договір довічного утримання від 09.02.1995 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , розпорядження міського голови від 12.09.2006 № 493-р, свідоцтво про право власності від 13.09.2006, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_10 від 14.09.2010 року було предметом розгляду у справі № 0907/5844/2011. Так, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року у справі № 0907/5844/2011 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсними рішення Івано-Франківського міського виконавчого комітету, розпорядження міського голови, свідоцтва про право власності, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та договору довічного утримання відмовлено. Зі змісту рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку «про відсутність порушень чинного законодавства та будь-кого із зацікавлених сторін при оформленні та видачі приватизаційних документів, зокрема, на квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_10 , у зв`язку з чим немає правових підстав вважати недійсними приватизаційні документи і документи про власність щодо цих квартир». Відповідно до плану з інвентарної справи Івано-Франківського ОБТІ будинку АДРЕСА_14 , зокрема з експлікації для розрахунку ідеальних часток до квартири АДРЕСА_4 відноситься: 1 - коридор, 2 - кухня, 3 - жила кімната, 4 - жила кімната, 1/2 підвалу (І) 4,4 м.кв., 1/2 коридору (ІІ) площею 4,75 м.кв.; до квартири АДРЕСА_7 відносяться: 1 - кухня, 2 - жила кімната та кладова, площею 4,6 кв.м.; до квартири АДРЕСА_5 відноситься: 1 - жила, 2 - жила, 3 - коридор площею 8,8 м.кв., 1/2 підвалу (І) 4,4 м.кв., 1/2 коридору (ІІ) площею 4,75 м.кв. Тобто спірне приміщення коридору на другому поверсі площею 8,8 м.кв. та коридору на 1 поверсі 9,5 м.кв. ніколи не були у користуванні власника квартири АДРЕСА_7 , останній має окремий вхід до своєї квартири. Коридор площею 9,5 м.кв. був розділений між власниками квартири АДРЕСА_4 ( ОСОБА_10 ) та квартири АДРЕСА_5 (сім`ї Рибаченко) по 1/2 кожному. Крім того, зазначені приміщення позначені саме як коридор, а не як «приміщення спільного користування сходові майданчики на першому поверсі, на горищі» співвласників будинку АДРЕСА_3 . Позивачем не надано жодних доказів того, що функціональне призначення спірних приміщення полягає у забезпеченні експлуатації будинку, що в них знаходиться технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та інші технічні приміщення через які прокладені мережі комунікацій, приміщення теплопунктів, котелень, а також приміщення, які використовуються для розміщення обслуговуючого гуртожиток персоналу, складські приміщення тощо), без доступу до якого експлуатація жилого будинку неможлива. Щодо усунення перешкод у користуванні ОСОБА_4 спільним коридором, сходовою кліткою та горищем у будинку АДРЕСА_3 шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридору та демонтажем металевої решітки для доступу до спільного коридору та горища, то рішення в цій частині виконується в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», яке як свідчать матеріали справи не завершене. В подальшому ОСОБА_1 , як власник двох окремих квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_10 , у встановленому законом порядку та з отриманням необхідних дозвільних документів, здійснив об`єднання та реконструкцію даних квартир, в результаті чого утворилася єдина квартира АДРЕСА_6 , відповідність чинному законодавству та готовність до експлуатації якої підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ІФ49, зареєстрованою Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 10 березня 2017 року. Законність проведення реконструкції та реєстрації права власності на реконструйовану квартиру було предметом розгляду Івано-Франківського міського суду у справі № 344/9119/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Івано Франківської міської ради Гардабури-Черпак Тетяни Василівни про визнання недійсним та скасування рішення, скасування права власності та визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Отже, доводи ОСОБА_4 щодо незаконності проведення реконструкції та реєстрації права власності на квартиру судом першої та апеляційної інстанції надано правову оцінку і зроблено висновок про законність відповідних дій. У зв`язку з цим в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено. Відтак, аналогічні (повторні) посилання представника позивача в рамках розгляду вже даної цивільної справи № 344/9096/15-ц на незаконність включення до квартир АДРЕСА_15 приміщень спільного користування є намаганням переоцінки тих обставин, які вже встановлені апеляційним судом у рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року у справі № 2/0907/5844/2011, яке набрало законної сили і є чинним. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представники у судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача - виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради просили відмовити у задоволенні позову, покликаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні допитано свідків: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які повідомили суду про відомі їм обставини справи.

Допитаний як свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні повідомив, що він є батьком відповідача ОСОБА_1 . У будинок вселився приблизно у 1964-1965 роках, в будинку проживали і його батьки. Сім`я ОСОБА_16 поселилася у будинку приблизно у 70-х 80-х роках. Його сім`я жила на першому поверсі, на горищі будинку жила сім`я Рибаченків. Вони з Рибаченками мали спільний вхід. Пізніше ОСОБА_17 викупив квартиру у Рибаченків. Земельна ділянка була розподілена на три частини. Покійна мама ОСОБА_18 мала якісь «неув`язки» щодо обслуговування горища.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_19 знає з 90-х початку 2000-их років, тоді ОСОБА_17 проживав у тещі по АДРЕСА_14 , але в будинку по АДРЕСА_3 збиралися студентами. ОСОБА_17 був на першому поверсі, йому відомо, що раніше тут жила бабуся ОСОБА_17 . Ще там була сусідка і зверху проживала старша жінка. Бачив, що жінка, яка жила зверху, заходила до будинку через подвір`я ОСОБА_17 . Ззаду будинку був вхід до сусідки, яка проживала зверху. Потім ОСОБА_17 купив квартиру у сусідів і зараз це одне ціле. На іншу частину будинку входу нема і не було. Свідок вказав, що допомагав ОСОБА_17 з ремонтом.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності від 03.10.2003 року позивачу ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 22, т. 1).

Згідно Свідоцтва про право власності від 13.09.2006, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, квартира АДРЕСА_10 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_11 та членам його сім`ї: ОСОБА_13 брату та ОСОБА_12 матері в рівних долях (а.с. 12, 13, т. 1).

Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Біланюк С.М. ОСОБА_1 придбав у власність у ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_5 (а.с. 20-21, т.1)

Згідно договору довічного утримання від 09.02.1995 року та договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2010 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_10 (а.с. 18-19, 20-21, т. 1).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Положенням ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до висновків Верховного Суду України викладених у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 - у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В сукупності вищезазначені норми матеріального права визначають право власника, який на законній підставі набув право власності на спірне приміщення, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, у тому числі користування майном, власник (право власності на яке на час ухвалення рішення суду не припинене) має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_10 .

Право власності на квартиру АДРЕСА_6 відповідач набув згідно Договору від 09 лютого 1995 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Стецьків М.І., за яким ОСОБА_10 (непрацездатна по віку 1930 року народження) передала у власність громадянина ОСОБА_1 належну їй квартиру АДРЕСА_13 . ОСОБА_1 зобов`язувався пожиттєво повністю утримувати громадянку ОСОБА_10 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою (а.с. 18-19, т. 1).

Право власності на квартиру АДРЕСА_16 ОСОБА_1 набуто на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2010 року, укладеного між ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_1 (а.с. 20-21, т. 1).

У свою чергу, сім`я Рибаченків набула право власності на квартиру АДРЕСА_5 в порядку приватизації державного житлового фонду, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.09.2006 року виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження міського голови від 12.09.2006 № 493-р (а.с. 12, т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , як власник квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_10 , здійснив об`єднання та реконструкцію даних квартир, в результаті чого утворилася єдина квартира АДРЕСА_6 .

Згідно Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ІФ49, зареєстрованої Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 10 березня 2017 року вирішено вважати закінчений будівництвом об`єкт АДРЕСА_12 та квартира АДРЕСА_5 ; Реконструкція квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 готовим до експлуатації.

ОСОБА_4 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Міського голови м. Івано-Франківська ОСОБА_20 , Госпрозрахункової групи з питань приватизації державного житлового фонду МВК про визнання недійсним рішення МВК, розпорядження, свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_10 , визнання частково недійсним договору купівлі-продажу від 23.09.2010 року квартири АДРЕСА_10 , зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права, зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в доступі до спільного коридору, сходової клітки та горища в будинку по АДРЕСА_3 (як допоміжних приміщень, що перебувають у спільній власності всіх власників квартир) шляхом надання ключів від зовнішніх дверей до коридору, покласти судові витрати на відповідача, визнання недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.04.1991 року № 138 про продаж квартири АДРЕСА_6 , визнання частково недійсним договору пожиттєвого утримання від 09.02.1995 року в частині переходу права власності на 1/2 коридору та 1/2 підвалу, усунення перешкод користування коридором шляхом знесення металевої огорожі перед входом в коридор на горище.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2012 року у справі № 0907/5844/2011, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 53-55, т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 спільним коридором, сходовою кліткою та горищем в будинку АДРЕСА_3 , шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридору та демонтажем металевої решітки до спільного коридору та горища. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсними рішення Івано-Франківського міського виконавчого комітету, розпорядження міського голови, свідоцтва про право власності, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та договору довічного утримання відмовлено (а.с. 56-60, т.1).

Із вищевказаних рішень судів першої та апеляційної інстанції вбачається, що обставини викладені позивачем у позові вже були предметом оцінки та розгляду у справі № 0907/5844/2011. Рішення у цій справі набрало законної сили, відомості про його скасування відсутні.

Як слідує з матеріалів справи, рішення у справі № 0907/5844/2011 є невиконаним, про що, зокрема, свідчить копія постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 19 березня 2024 року, у справі за скаргою ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , заінтересовані особи: головний державний виконавець міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Раковецький Максим Сергійович та ОСОБА_1 , на бездіяльність головного державного виконавця Раковецького Максима Сергійовича щодо виконання виконавчого листа № 0907/5844/2011 від 18.01.2013 (а.с. 23-25, т. 3).

Наведене дає підставу стверджувати, про неналежність обраного способу захисту порушеного права позивачем в даному позові.

Також, як слідує зі змісту рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року, апеляційний суд дійшов висновку «про відсутність порушень чинного законодавства та будь-кого із зацікавлених сторін при оформленні та видачі приватизаційних документів, зокрема, на квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_10 , у зв`язку з чим немає правових підстав вважати недійсними приватизаційні документи і документи про власність щодо цих квартир».

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Як вбачається з плану з інвентарної справи Івано-Франківського ОБТІ будинку АДРЕСА_14 , зокрема з експлікації для розрахунку ідеальних часток, до квартири АДРЕСА_4 відноситься: 1 коридор, 2 - кухня, 3 - жила кімната, 4 - жила кімната, тамбур, 1/2 підвалу (І) 4,4 м.кв., 1/2 коридору (ІІ) площею 4,75 м.кв.; до квартири АДРЕСА_7 відносяться: 1 - кухня, 2 - жила кімната, кладова площею 4,6 кв.м.; до квартири АДРЕСА_5 відноситься: 1 жила кімната, 2 жила кімната, 3 - коридор площею 8,8 м.кв., 1/2 підвалу (І) площею 4,4 м.кв., 1/2 коридору (ІІ) площею 4,75 м.кв. (а.с. 46, т. 1).

Тобто, як слідує з матеріалів справи, спірні приміщення коридору на другому поверсі площею 8,8 м.кв. та коридору на 1 поверсі 9,5 м.кв. не перебували у користуванні власника квартири АДРЕСА_7 , останній має окремий вхід до своєї квартири.

Відповідно до технічної документації коридор площею 9,5 м.кв. був розділений між власниками квартири АДРЕСА_4 ( ОСОБА_10 ) та квартири АДРЕСА_5 (сім`ї Рибаченків) по 1/2 кожному. Крім того, зазначені приміщення позначені саме як коридор, а не як «приміщення спільного користування сходові майданчики на першому поверсі, на горищі» співвласників будинку АДРЕСА_3 .

Доказів того, що функціональне призначення спірних приміщення полягає у забезпеченні експлуатації будинку, що в них знаходиться технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та інші технічні приміщення через які прокладені мережі комунікацій, приміщення теплопунктів, котелень, а також приміщення, які використовуються для розміщення обслуговуючого гуртожиток персоналу, складські приміщення тощо), без доступу до якого експлуатація жилого будинку неможлива, позивачем не надано суду.

Встановлено, що квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_10 ОСОБА_1 об`єднано та проведено реконструкцію даних квартир, в результаті чого утворилася єдина квартира АДРЕСА_6 .

Відповідність чинному законодавству та готовність до експлуатації вищевказаного об`єднання квартир підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ІФ49, зареєстрованою Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 10 березня 2017 року.

Законність проведення реконструкції та реєстрації права власності на реконструйовану квартиру було предметом розгляду Івано-Франківського міського суду у справі № 344/9119/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Івано Франківської міської ради Гардабури-Черпак Тетяни Василівни про визнання недійсним та скасування рішення, скасування права власності та визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Як зазначено у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року: «В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту скасування чи визнання недійсною у встановленому законом порядку Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ІФ49, зареєстрованої Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 10 березня 2017 року.».

Відтак, доводам позивача ОСОБА_4 щодо незаконності проведення реконструкції та реєстрації права власності на квартиру судом першої та апеляційної інстанції надано правову оцінку і зроблено висновок про законність відповідних дій. У зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено.

Положеннями частини 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень статей 12 і 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 77 ЦПК України регламентує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи, що стороною позивача не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, то у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про вилучення майна з приватної власності та повернення його до спільної сумісної власності, визнання незаконною передачу у приватну власність відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 06 червня 2024 року.