Ухвала

Іменем України

20 травня 2024 року

м. Київ

справа № 203/3867/22

провадження № 61-6460ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Демченко Е. Л., Макарова М. О., у справі за позовом ОСОБА_4 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , третя особа - орган опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та нечинним висновку, недійсними рішення про надання квартири, ордеру, скасування реєстрації у квартирі, виселення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_7 звернулася з позовом до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , третя особа - орган опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та нечинним висновку, недійсними рішення про надання квартири, ордеру, скасування реєстрації у квартирі, виселення.

Позовна заява мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра.

У 1968 році батькові позивачки - ОСОБА_8 була надана вказана квартира для мешкання у складі родини: основного квартиронаймача - ОСОБА_8 , його доньки, позивача у справі - ОСОБА_7 та онука - ОСОБА_9 .

Згідно розпорядження ЖЕО виконкому Кіровської районної ради народних депутатів №219ж від 24 вересня 1986 року та у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача ОСОБА_8 , що був батьком ОСОБА_7 , за заявою останньої особовий рахунок квартири було переоформлено на її ім`я, зі складом сім`ї: позивачка ОСОБА_7 - основний квартиронаймач, ОСОБА_9 - син.

Позивачка ОСОБА_7 зазначає, що в 1996 році вона була вимушена залишити квартиру АДРЕСА_1 та проживала в кімнаті АДРЕСА_2 , оскільки останній знаходився поруч з її місцем роботи в Обласному комунальному закладі освіти «Спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 2 для розумово відсталих дітей».

В 2005 році позивачка переїхала в інший гуртожиток по АДРЕСА_3 .

Позивачка зазначає, що весь цей час в квартирі АДРЕСА_1 мешкав її син ОСОБА_9 , де був зареєстрований з 22 липня 1986 року.

В період мешкання в гуртожитках позивачка також продовжувала мешкати в квартирі АДРЕСА_1 , доглядала за нею, сплачувала комунальні послуги та вважала цю квартиру основним місцем мешкання, а проживання в гуртожитках тимчасовим, вимушеним заходом.

В грудні 2015 року позивачка знов переїхала мешкати до спірної квартири.

Позивачка вказує, що 15 травня 2018 року вона знялась з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 та 13 червня 2018 року разом із сином звернулась до департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з приводу її реєстрації в спірній квартирі. Однак, в неї відмовились приймати документи, посилаючись на необхідність наявності договору найму житла.

ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивачки помер.

Позивачка звернулась до КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради з приводу укладання договору найму квартири, оскільки значилась, як основний квартиронаймач.

20 вересня 2018 року між позивачкою та КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради було укладено договір найму.

На підставі зібраного пакету документів 24 вересня 2018 року позивачка була зареєстрована в спірній квартирі. Однак, в подальшому їй було повідомлено, що її реєстрація в квартирі незаконна та її зняли з реєстрації.

Згідно висновку від 12 жовтня 2018 року щодо перевірки законності реєстрації місця проживання ОСОБА_7 в спірній квартирі, вказану реєстрацію було скасовано. Підставою для цього стало повідомлення КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про те, що договір найму між вказаним підприємством та ОСОБА_7 щодо спірної квартири, представнику останньої ОСОБА_10 не видавався.

У квітні 2018 року позивачці стало відомо про те, що ОСОБА_5 подав документи на отримання ордеру на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 21 травня 2019 року № 532 ОСОБА_5 була надана спірна квартира.

В цьому випадку ордер був виданий не на вільне приміщення, а на квартиру, в якій на законних підставах мешкала ОСОБА_7 , яка не має іншого житла.

Позивачка зазначала, що 29 червня 2019 року невстановлені особи прибули до квартири та демонтували вхідні двері спірної квартири, частково зібрали належні їй речі та винесли їх з квартири, встановивши свої двері.

07 червня 2019 року за спірною адресою були зареєстровані відповідачі на підставі ордеру, виданого Дніпровською міською радою.

ОСОБА_7 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

визнати дії посадових осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР під час винесення висновку від 12 жовтня 2018 року, на підставі якого скасували реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_4 , такими, що вчинені самоправно, з перевищенням повноважень, наданих діючим законодавством; визнати незаконним та нечинним висновок Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 12 жовтня 2018 року, на підставі якого скасували реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_4 ;

визнати рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 532 від 21 травня 2019 року «Про надання квартири АДРЕСА_1 » недійсним і нечинним;

визнати недійсним ордер від 07 червня 2019 року про право проживання у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_5 із сім`єю у складі трьох осіб, в тому числі дружини - ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_6 ; скасувати реєстрацію ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 ;

виселити ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 ;

зобов`язати відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 не чинити (усунути) перешкоди у користуванні ОСОБА_7 квартирою шляхом вселення ОСОБА_7 до вказаного житла з забезпеченням безперешкодного доступу та передати ключі від вхідних дверей квартири.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково:

визнано недійсним ордер, виданий виконавчим комітетом Дніпровської міської ради 07 червня 2019 року № на жиле приміщення у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_5 на сім`ю із трьох осіб, у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (дружини), ОСОБА_6 (доньки).

виселено ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення;

вселено ОСОБА_7 у квартиру АДРЕСА_1 ;

усунено ОСОБА_7 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_5 передати ОСОБА_7 ключі від вхідних дверей цієї квартири;

у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

статтею 59 ЖК України визначені підстави і порядок визнання ордера на жиле приміщення недійсним. Так, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі;

у справі № 203/3131/19рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлено факт набуття ОСОБА_7 права користування спірною квартирою відповідно до статті 65 ЖК України на підставі вселення до неї і постійного проживання у спірній квартирі з 2015 року, за життя свого сина ОСОБА_9 , з його згоди, як єдиного на той час наймача, і до дня смерті останнього, внаслідок чого ОСОБА_7 , як мати наймача, по його смерті мала право вимагати визнання її згідно статті 106 ЖК України основним наймачем спірної квартири і мала право на укладання відповідного договору найму;

встановивши, що виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ордер № виданий 07 червня 2019 року на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 , що не було вільним, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ордер, виданий на підставі рішення виконкому Дніпровської міської ради № 532 від 21 травня 2019 року підлягає визнанню недійсним на підставі статті 59 ЖК України;

вирішуючи заявлені вимоги про виселення відповідачів зі спірної квартири, суд виходив з того, що у випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Суд визнав виправданим втручання у право на повагу приватного життя відповідачів, за якого забезпечення захисту прав заінтересованої у поверненні житла позивачки є більш вагомою користю, аніж шкода інтересам недобросовісного володільця квартирою з державного житлового фонду, який має інше житло у своїй приватній власності, на підставі чого позов підлягає задоволенню;

з огляду на те, що позовні вимоги в частині виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_1 підлягають задоволенню, суд вважав, що зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, додатковому вирішенню в судовому порядку не підлягають;

встановивши обставини демонтажу існуючих вхідних дверей та встановлення нових вхідних дверей ОСОБА_5 без надання позивачці ключів та укладення з 21 червня 2019 року договору цілодобової охорони спірної квартири, врахувавши, що відсутність у позивачки ключів від вхідних дверей перешкоджає безперешкодному користуванню житлом, суд вважав, що наявні підстави для усунення перешкод у користуванні квартирою позивачці, шляхом зобов`язання ОСОБА_5 передати позивачці ключі від вхідних дверей квартири;

відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним і нечинним рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради№ 532 від 21 травня 2019 року «Про надання квартири АДРЕСА_1 », суд першої інстанції виходив з того, що єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, а належним і ефективним способом захисту порушених житлових прав особи на зазначене в ордері жиле приміщення є визнання ордеру недійсним, тоді як юридичний акт виконкому на підставі, якого видавався ордер, тобто акт індивідуальної дії суб`єкта, вичерпують свою дію з його реалізацією і саме по собі визнання цього рішення недійсним не спричинить юридичних наслідків у вигляді захисту чи відновлення порушених, невизнаних чи оспорених прав особи. При цьому, вирішуючи позовні вимоги про визнання дій посадових осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР під час винесення висновку від 12 жовтня 2018 року, на підставі якого скасували реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 , такими, що вчинені самоправно, з перевищенням повноважень, наданих діючим законодавством; визнання незаконним та нечинним висновку Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 12 жовтня 2018 року, суд виходив з того, що вказані вимоги заявлені стосовно акту індивідуальної дії, що вичерпується з виконанням останнього і їх визнання незаконними саме по собі не відновить прав позивачки ні на житло, ні на реєстрацію в ньому, а належним і достатнім способом захисту порушених житлових прав позивачки, що призведе до їх реального відновлення та захисту є визнання ордеру, виданого відповідачам недійсним, виселення відповідачів зі спірної квартири та вселення позивачки у цю квартиру.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2024 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додаткове рішення мотивовано тим, що:

заяву представника позивача та ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити частково.

Оскарженою ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:

рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи.Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20), від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 712/13890/15 (провадження № 61-6202св21). З огляду на викладене, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їхні права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках;

особою, яка подала апеляційну скаргу, в апеляційній скарзі не зазначено та не надано доказів того, яким чином ухвалене судом рішення впливає на права та обов`язки малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , завдає йому шкоди, та в чому виражаються несприятливі для нього наслідки. Колегією суддів не встановлено, що права, свободи чи інтереси малолітнього ОСОБА_2 були порушені оскаржуваним рішенням суду першої інстанції. Визнання недійсним ордеру на спірну квартиру не впливає на права та обов`язки малолітнього ОСОБА_2 , оскільки його було видано на відповідне коло осіб, до якого останній не входив;

оскільки при розгляді справи не вирішувалось питання про права та обов`язки малолітнього ОСОБА_2 , апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року слід закрити.

02 травня 2024 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , через підсистему Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року, у якій, посилаючись порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу до цього суду на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

ухвала апеляційного суду не відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі №496/4525/17 та постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц;

ухвалою апеляційного суду про закриття апеляційного провадження було порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права з підстави вирішення судом першої інстанції про права та інтереси малолітнього ОСОБА_2 , що полягає у вирішенні питання про: вселення до квартири, де зареєстровано ОСОБА_2 , позивача у справі; виселення ОСОБА_2 та всієї його родини з квартири; скасування реєстрації ОСОБА_2 у квартирі, що має правові наслідки для малолітнього;

Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 496/4525/17 зазначив, що «неповнолітні діти набувають прав на користування житлом лише у разі набуття такого права їхніми батьками або законними представниками. У разі втрати цього права батьками або законними представниками правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей.»;

правовими наслідками для малолітнього рішення суду першої інстанції має: виселення зі спірної квартири, що свідчить про вирішення судом першої інстанції про права та інтереси малолітнього; скасування реєстрації малолітнього; вселення в спірну квартиру позивача, що матиме наслідком неможливість проживання там малолітнього;

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах № 552/91/18, № 554/9144/17). Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19);

до апеляційної скарги було долучено витяг з реєстру територіальної громади на підтвердження реєстрації місця проживання малолітнього у спірній квартирі. Тобто, було надано належні докази наявності у малолітнього (особи, про права, інтереси та свободи котрої було ухвалено рішення та не залучено до участі у справі) права проживання в спірній квартирі.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності.

Згіднодовідки КП «Жилсервіс-2» від 04 липня 2018 року обмінний ордер на зазначену вище квартиру на підприємстві не зберігся.

Відповідно до розпорядження ЖЕО виконкому Кіровської районної ради народних депутатів від 24 вересня 1986 року № 219ж, рішення виконкому Кіровської районної ради народних депутатів від 22 травня 1981 року № 621 та у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача - ОСОБА_8 , що був батьком ОСОБА_7 , за заявою останньої особовий рахунок квартири було переоформлено на її ім`я, зі складом сім`ї: позивачка ОСОБА_7 - основний квартиронаймач, ОСОБА_9 - син.

Апеляційний суд встановив, що з грудня 2015 року ОСОБА_7 фактично проживала у квартирі АДРЕСА_1 , як член сім`ї наймача, та сплачувала комунальні послуги за квартиру у період з 2016 по 2019 роки.

15 травня 2018 року ОСОБА_7 знялась з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 та 13 червня 2018 року разом із сином звернулась до департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з приводу її реєстрації в квартирі. Однак, у неї відмовились приймати документи, посилаючись на необхідність наявності договору найму житла.

ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивачки ОСОБА_9 помер.

Позивачка звернулась до КП «Жилсервіс-2» з приводу укладення договору найму квартири, оскільки значилась, як основний квартиронаймач.

20 вересня 2018 року між ОСОБА_7 та КП «Жилсервіс-2» було укладено договір найму.

24 вересня 2018 року ОСОБА_7 була зареєстрована в спірній квартирі.

Згідно висновку від 12 жовтня 2018 року щодо перевірки законності реєстрації місця проживання ОСОБА_7 в спірній квартирі, вказану реєстрацію було скасовано. Підставою для цього стало повідомлення Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про те, що договір найму між вказаним підприємством та ОСОБА_7 щодо спірної квартири, представнику останньої ОСОБА_10 не видавався.

Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 21 травня 2019 року №532 відповідачу ОСОБА_5 надана спірна квартира.

07 червня 2019 року за спірною адресою були зареєстровані відповідачі на підставі ордеру, виданого Дніпровською міською радою.

Згідно протоколу № 12/18-1 засідання комісії при виконавчому комітету міської ради з питань розподілу жилих приміщень, які надходять у власність територіальної громади міста Дніпра від 21 грудня 2018 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 19 березня 2019 року № 251, за пунктом 4 порядку денного «Про поліпшення житлових умов та надання жилого приміщення - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_5 на склад сім`ї 3 особи (наймач, дружина, донька)» погоджено надання вказаного жилого приміщення як особі, яка перебуває в Індустріальній районній у місті раді на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 21 лютого 2017 року в загальній черзі під № 667, в першочерговій - під № 278 , ухвалено підготувати проект рішення виконавчого комітету міської ради стосовно погодженого питання.

14 квітня 2019 року листом за вих. № Л-350/2 за підписом Дніпровського міського голови на звернення позивачки повідомлено про те, що за протоколом засідання комісії при виконкомі міської ради з питань розподілу жилих приміщень, які надходять у власність територіальної громади м. Дніпра, № 12/18-1 від 21 грудня 2018 року прийнято рішення погодити надання жилого приміщення - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_5 у складі сім`ї з 3 осіб, проте підготовку проекту рішення виконкому з цього питання призупинено.

21 травня 2019 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради прийняте рішення № 532 «Про надання квартири АДРЕСА_1 » ОСОБА_5 на сім`ю у складі трьох осіб (він, дружина, донька).

07 червня 2019 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради видано ордер № на зайняття спірної квартири сім`ї у складі з трьох осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_6 (дочка).

21 червня 2019 року ОСОБА_5 , демонтувавши наявні вхідні двері через відсутність у нього ключів від цих дверей, звільнив квартиру АДРЕСА_1 від сторонніх речей звичайної домашньої обстановки, які його сім`ї не належали, і встановив нові вхідні двері до цієї квартири.

Апеляційний суд встановив, що у справі № 203/3131/19рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлено факт набуття ОСОБА_7 права користування спірною квартирою відповідно до статті 65 ЖК України на підставі вселення до неї і постійного проживання у спірній квартирі з 2015 року, за життя свого сина ОСОБА_9 , з його згоди, як єдиного на той час наймача, і до дня смерті останнього, внаслідок чого ОСОБА_7 , як мати наймача, по його смерті мала право вимагати визнання її згідно статті 106 ЖК України основним наймачем спірної квартири і мала право на укладання відповідного договору найму.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 17 ЦПК України).

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків (див., постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (див., постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №160/4130/19 (адміністративне провадження №К/9901/36116/19) вказано, що: «судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17 вказано, що: «відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним».

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2022 року в справі № 209/1817/19-ц (провадження № 61-5774св22) зазначено, що «особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки. Верховний Суд зазначає, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

Апеляційний суд не встановив, що права, свободи чи інтереси малолітнього ОСОБА_2 були порушені оскаржуваним рішенням суду першої інстанції. Визнання недійсним ордеру на спірну квартиру не впливає на права та обов`язки малолітнього ОСОБА_2 , оскільки його було видано на відповідне коло осіб, до якого останній не входив.

За таких обставин, встановивши, що рішенням суду першої інстанції не вирішувались питання про права, свободи і інтереси малолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про закриття апеляційного провадження.

Посилання на висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 08 листопада 2023 року у справі №496/4525/17 та постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах № 552/91/18, № 554/9144/17; від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19, необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , третя особа - орган опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та нечинним висновку, недійсними рішення про надання квартири, ордеру, скасування реєстрації у квартирі, виселення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков