ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/906/23Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В.
Провадження № 22-ц/817/464/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №602/906/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2024 року (ухвалене суддею Радосюком А.В.) в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика (далі ТОВ Бізнес Позика) звернулося до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 02.04.2021 року між сторонами було укладено договір про надання кредиту № 122477-КС-002 (далі - Договір), згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 52000,00 грн. строком на 24 тижні, тобто до 17.09.2021 року на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,86530834 % в день (фіксована ставка), із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 7800,00 грн.

Договір був укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України Про електронну комерцію і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця https://my. bizpozyka.com/.

25.06.2021 року між сторонами було укладено додаткову угоду 1 до договору про надання кредиту № 122477-КС-002 від 02.04.2021 року, згідно якої сума кредиту була збільшена на 22000,00 грн.

Після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого та неповернутого позичальником кредиту склала 61055,28 грн. Строк кредиту був продовжений на 73 дні, а термін дії договору був продовжений до 10.12.2021 року, за надання додаткового кредиту з позичальника підлягала до сплати комісія в розмірі 3300,00 грн.

Відповідач лише частково сплатила позивачу заборгованість за договором в розмірі 57180,00 грн., чим порушила свої зобов`язання, встановлені даним договором, оскільки заборгованість по кредиту станом на 04.10.2023 року складає 153303,41 грн., з яких: 61055,28 грн.- заборгованість за отриманим та неповернутим тілом кредиту; 88948,13 грн.- заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом; 3300,00 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією.

У зв`язку з наведеним, просили стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ Бізнес Позика 153303,41 грн. заборгованості за Договором № 122477-КС-002 про надання кредиту від 02 квітня 2021 року з яких: 61055, 28 грн. - заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом; 88948, 13 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом; 3300 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ Бізнес Позика 2147, 20 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Вказує на те, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за відсотками за кредитним договором і така вимога не ґрунтується на умовах договору і наданому позивачем розрахунку.

Зазначає, що надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитом, підготовлені працівниками організації, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Стверджує, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

Вважає, що матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості у розмірі 15330, 41 грн.

Зазначає, що позивачем не надано доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами.

Вважає, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з Умовами та Правилами банківських правилами витяг з яких був долучений до матеріалів справи, оскільки він не містить підпису позичальника.

Посилається на те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 88948, 13 грн. не є співмірною сумі кредиту 61055, 28 грн., оскільки розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочення є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ Про захист прав споживачів та суперечить принципам розумності, добросовісності, та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника.

Від представника ТОВ Бізнес Позика - Бруска О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає, що всі доводи апеляційної скарги не підтверджуються жодними доказами та зводяться до викладення апелянтом фактичних обставин, цитування норм законодавства, що не є належним обґрунтуванням підстав апеляційного оскарження судового рішення.

Вказує на те, що твердження апеляційної скарги є аналогічними твердженням, що були відображені відповідачкою у її відзиві на позовну заяву, яким суд першої інстанції вже надав правову оцінку.

Зазначає, що в силу презумпції правомірності правочину, відповідачкою не було надано доказів на підтвердження того, що кредитний договір не був укладеним.

Вказує на те, що розрахунок заборгованості відповідає вимогам законодавства та є зрозумілим.

Звертає увагу на те, що відповідачкою не надано власного контррозрахунку, що підтверджує безпідставність її вищевказаних доводів.

Зазначає, що Правила, в тій самій редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору, і зараз розміщені на сайті ТОВ Бізнес позика в розділі Архів Правил кредитування, відповідно відповідачка могла в будь-який момент з ними ознайомитись.

Крім того, пунктом 6 Кредитного договору, було чітко та однозначно визначено, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно укладає Договір.

Вважає, що твердження апелянтки про неукладеність Кредитного договору суперечить її попередній поведінці і є недобросовісним, оскільки вона отримувала кредитні кошти та здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості за цим договором.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзиву в їх межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 квітня 2021 року між сторонами було укладено Договір про надання кредиту № 122477-КС-002 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України Про електронну комерцію, через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця, що підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 122477-КС-002 від 02 квітня 2021 року.

Згідно п.1 Договору ТОВ Бізнес позика надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 52000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язалася повернути Кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Тип кредиту кредит. Строк кредиту 24 тижнів. Процентна ставка: в день 0,86530834, фіксована. Комісія за надання кредиту 7800,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту 52000,00 грн. Термін дії договору до 17.09.2021 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 114360,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 381,54942485 процентів.

Із квитанцій платіжної системи ТОВ ФК Елаєнм ТМ FONDY 392369087, 392369178, 392369291 від 02.04.2021 року та довідок ТОВ ФК Елаєнм ТМ FONDY від 26.09.2023 року вбачається, що ТОВ Бізнес позика перерахувало грошові кошти в загальній сумі 52000,00 грн. ОСОБА_1 трьома платежами: 20000,00 грн., 20000,00 грн. та 12000,00 грн. на її платіжну карту VISA, банк отримувача OSCHADBANK.

25 червня 2021 року між сторонами укладено Додаткову угоду 1 до договору про надання кредиту № 122477-КС-002 від 02.04.2021 року, згідно з якою сума кредиту була збільшена на 22000,00 грн. Додаткова угода укладена в електронній формі, в порядку, передбаченому ЗУ Про електронну комерцію і Правилами через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого та неповернутого позичальником кредиту склала 61055,28 грн. Продовжено строк кредиту на 84 дні, термін дії договору продовжений до 10.12.2021 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 124838,61 грн. Комісія, пов`язана з наданням Додаткового кредиту 3300,00 грн.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором № 122477-КС-002 від 02.04.2021 року про надання кредиту, належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти в сумі 57180,00 грн, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за Договором № 122477-КС-002, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором.

Згідно з розрахунку заборгованості за Договором № 122477-КС-002, у ОСОБА_1 станом на 04.10.2023 року утворилась заборгованість за Договором № 122477-КС-002 про надання кредиту від 02.04.2021 року, в розмірі 153303,41 грн., з яких: 61055,28 грн.- заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом; 88948,13 грн.- заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом; 3300,00 грн.- заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їхньої обґрунтованості.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Договір №122477-КС-002 ОСОБА_1 підписала 02.04.2021 року електронним підписом - одноразовим ідентифікатором G-0137, а Додаткову угоду 1 до вказаного договору 25.06.2021 року - одноразовим ідентифікатором G-0185, що підтверджується візуальними формами послідовності дій Клієнта.

Більше того, з розрахунку заборгованості та інформаційних довідок ТОВ Платежі Онлайн вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала платежі за кредитом 16.04.2021 року на суму 9530 грн., 30.04.2021 року на суму 9530 грн., 14.05.2021 року на суму 9530 грн., 14.05.2021 року на суму 9530 грн., 28.05.2021 року на суму 9530 грн., 11.06.2021 року на суму 9530 грн., 25.06.2021 року на суму 9530 грн., чим вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору.

Як вбачається із Пункту 6 Договору №122477-КС-002, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, тест яких розміщено на сайті Кредитодавця https://bizpozyka/com/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір.

Згідно пункту 9 вбачається, що підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що до укладення Договору отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України Про споживче кредитування, Паспорт споживчого кредиту, частиною другою ст. 12 ЗУ Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

Крім цього, у вищевказаному договорі та додатковій угоді до нього наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту, а також наявний графік платежів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що умови Договору №122477-КС-002 та Додаткової угоди 1 до нього є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами.

Відтак апеляційний суд вважає безпідставними та відхиляє доводи апеляційної скарги, в яких відповідачкою заперечується факт укладення договору та ознайомлення її з умовами та правилами кредитування.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, ЗУ "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року N 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювального у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором № 122477-КС-002 від 02 квітня 2021 року передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність дій позивача щодо нарахування заборгованості за комісією.

Такий висновок відповідає правовому висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочення, є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ Про захист прав споживачів, суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 18 Закону України Про захист прав споживачів встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Однак, при розгляді даної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам ЗУ Про захист прав споживачів.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на порушення статті 18 Закону України ЗУ Про захист прав споживачів, оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог, вирішення цього питання в межах даної справи є неможливим.

Твердження апелянта про те, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вони спростовується матеріалами справи.

Більше того, із квитанцій платіжної системи ТОВ ФК Елаєнм ТМ FONDY 392369087, 392369178, 392369291 від 02.04.2021 року та 418852927 від 25.06.2021 року вбачається, що ТОВ Бізнес позика перерахувало грошові кошти ОСОБА_1 чотирьма платежами: 20000,00 грн., 20000,00 грн., 12000,00 грн. та 22000,00 грн. на її платіжну карту VISA.

Колегія суддів вважає, що зазначені докази є належними та ними підтверджується факт перерахування позичальниці на її рахунок кредитних коштів.

Також апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість розрахунку заборгованості, оскільки він узгоджується із умовами договору та додаткової угоди до нього.

Водночас відповідачкою не надано жодних доказів на спростування правильності розрахунку заборгованості позивача, зокрема не подано власного розрахунку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 червня 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.