Справа № 333/8351/23
Провадження №: 2/333/966/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Пантюх Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

26.09.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 08.10.2018 року у розмірі 78 528 грн. 09 коп.

В обґрунтування вимог зазначив, що в рамках проекту monobank відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms або у мобільному додатку.

08.10.2018 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 01.08.2023 у розмірі 78 528 грн. 09 коп., яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 78 528 грн. 09 коп. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» вказану заборгованість та судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Ухвалою суду від 26.09.2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

04.03.2024 року від представника відповідача адвоката Усенка А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнаються відповідачем в повному обсязі. В обґрунтування такого зазначено, що відповідача не було ознайомлено саме з цими Умовами і правилами надання послуг і тарифи, які містяться в матеріалах справи, вони не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони погодили умови користування кредитом. Крім того, звертає увагу суду, що відсутня первинна бухгалтерська документація, яка б підтвердила наявність заборгованості. Вважає, що позивачем не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження вимог, тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

15.03.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідно до п. 3 анкети-заяви підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та отримала їх примірники у мобільному додатку. Заповненням анкети-заяви позичальник підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли на момент укладення договору. Зазначив, що відповідачем у загальній сукупності було оформлено 4 заяви послуги «переведення витрати у розстрочку» на загальну суму 8 723,00 грн., 5 заяв послуги «кредит готівкою» на суму 30 000,00 грн., 3 заяви послуги «покупка частинами» на суму 10 773,00 грн. Вказані суми були надані позивачем не за рахунок кредитного ліміту, а банк зарахував «власні кошти» на рахунок продавців, де було придбано відповідачем товар у розстрочку. Розмір кредитного ліміту відповідача змінювався, кошти на погашення послуг відповідач не вносила, заборгованість за тілом кредиту зростала, адже сума регулярного платежу відноситься до тіла кредиту, тому що банк надав кошти у користування, а вже клієнт їх виплачує відповідно до договору. Відповідно до виписки про рух коштів на рахунку баланс складає (мінус) 28 528 грн. 09 коп. Заборгованість складає 78 528 грн. 09 коп., яка повністю складається з використаного боржником кредитного ліміту у сім 50 000,00 грн. та суми овердрафту 28 528 грн. 09 коп. Вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження позовних вимог, просить задовольнити позовні вимоги.

29.03.2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача адвокат Усенко А.В. подав додаткові пояснення. Зазначив, що позивачем не доведено, що відповідач була ознайомлена саме з наданими позивачем та долученими до позову в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами та правилами обслуговування, тарифами, а також, відсутні докази, що сторонами узгоджено суму кредиту, розмір процентної ставки, строк повернення кредиту та порядок повернення кредиту, у ому числі розмір щомісячного платежу. Позивачем було долучено деталізовану виписку про рух коштів по картковому рахунку, як вбачається з виписки про рух коштів по картці, суму заборгованості за кредитом, позивач збільшив на суму заборгованості за відсотками у розмірі 48 002 грн. 20 коп. (загальна сума операції з відміткою «списання відсотків»), тобто до заявленої суми заборгованості за кредитом фактично входить плата за користування кредитом, а не надані позивальнику в користування кошти. Анкета-заява не містить умов щодо повернення кредиту частинами, а також не визначає строк кредитування, інших доказів щодо наявності у відповідача обов`язку повернення кредиту частинами позивачем не надано. Водночас, відповідно до довідки про наявність рахунку від 13.03.2024 року позивач видав відповідачу кредитну картку, строком дії до травня 2029 року, отже, строк кредитування обмежується строком дії кредитної картки та закінчується 31.05.2029 року. У позивача відсутні правової підстави вимагати повернення всієї суми кредиту достроково.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, в поданих заявах просив справу розглядати без участі представника позивача, та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Усенко А.В. у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що стороною відповідача подано відзив на позов, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення на підставі письмових доказів, які наявні у справі.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до такого висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 08.10.2018 року між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»» відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на 50 000,00 грн. (а.с. 14).

Згідно з даними Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 08.10.2018 року відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, та відповідно підтвердила, що ознайомилась та отримала у мобільному додатку примірники вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язався виконувати його умови.

Підписанням Анкети-заяви відповідач ОСОБА_1 засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно з договором. Визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердила, що всі наступні правочини можуть вчинятися нею або банком з використанням електронного цифрового підпису.

Згідно з п. 11 Анкети-заяви, усе листування щодо цього договору відповідач просила здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту.

Банком надано копію довідки про розмір встановленого кредитного ліміту, з якої вбачається, що 08.10.2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 7 500,00 грн., 13.03.2019 року кредитний ліміт збільшено до 19 000,00 грн., 19.06.2020 року кредитний ліміт збільшено до 20 000,00 грн., 13.03.2021 року кредитний ліміт збільшено до 45 000,00 грн., 15.12.2021 року кредитний ліміт збільшено до 50 000,00 грн.(а.с. 98).

З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08.10.2018 року, укладеного між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 01.08.2023 року за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 78 528 грн. 09 коп., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 78 528 грн. 09 коп. (а.с. 6-13).

Крім того, суду надано виписку за договором № б/н року за період 08.10.2018-01.08.2023 на ім`я відповідача, з якої вбачається, що остання здійснювала операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, так і щодо розрахування кредитною карткою (а.с. 76-96).

Частинами першою, третьою ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов укладеного між сторонами Договору про надання банківських послуг «Monobank» від 08.10.2018 відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує в повному обсязі та станом на 01.08.2023 року має заборгованість у розмірі 78 528 грн. 09 коп.

При цьому, на підтвердження погодження умов договору з відповідачем ОСОБА_1 позивачем надано копію Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів Monobank (затверджені Протоколом Правління № 46 від 24.11.2021 року, тобто після підписання анкети-заяви до Договору), витяг з Тарифів за карткою Monobank, Паспорт споживчого кредиту «Картки Monobank» та розрахунок заборгованості, на яких відсутній підпис сторін договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Частиною другою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку проте, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В позовній заяві АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» посилалося на те, що 08.10.2018 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодилась з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір.

Проте, наявні в матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг відповідачем ОСОБА_1 не підписані, крім того вони затверджені Протоколом Правління № 46 від 24.11.2021 року, тобто після підписання анкети-заяви до Договору, а тому, згідно з роз`ясненнями, викладеними у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.

Підписана відповідачем Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг, містить лише її анкетні дані, контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність, однак не містить жодних даних про розмір кредитних коштів, даних про умови кредитування та обрання відповідачем певної банківської послуги.

Позивач зазначав, що факт ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту підтверджується тим, що на підставі Анкети-заяви відповідач висловив свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «Monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису.

Разом з тим, п. 5.2 розділу 5 Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» визначено, що в рамках дистанційного обслуговування банк надає клієнту інформацію про банківське обслуговування, шляхом її направлення на адресу клієнта, зазначену в Анкеті-заяв і, або мобільний додаток клієнта.

Проте, в матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач була ознайомлена саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Тарифами та Паспортом споживчого кредиту.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки «Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послу щодо продуктів «monobank» могли неодноразово змінювалися самим АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу розмір кредитного ліміту, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредиту, надані банком Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал банк» при наданні банківських послу щодо продуктів monobank» та витяг із тарифів картки Monobank не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Посилання представника позивача на те, що відповідачу в межах кредитного договору від 08.10.2018 року були надані кредити в розстрочку, кредит готівкою, покупка частинами, з іншими строками дії є неспроможними, адже суду не було надано доказів того, що вказані кредити видавалися відповідачу саме у зв`язку із підписанням ним анкети-заяви від 08.10.2018 року та на аналогічних умовах. Крім того, у відповіді на відзив представник позивача зазначив, що загальний розмір суми, яка була взята в розстрочку становить 8 723,00 грн., кредит готівкою 30 000,00 грн., покупка частинами 10 773,00 грн., проте до суду не надано жодної заяви, яка б підтвердила ці суми.

Також суд зауважує, що відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08.10.2018 року, відповідачем за період з 08.10.2018 року по 01.08.2023 року була сплачена сума у загальному розмірі 196 468 грн. 66 коп., з них сплачено відсотки у розмірі 48 001 грн. 90 коп.

Разом з тим, як зазначено судом вище, відсотки, які були нараховані відповідачу у розмірі 48 001 грн. 90 коп., що не передбачено підписаною відповідачем заявою від 08.10.2018 року, нараховувалися та списувалися позивачем необґрунтовано.

На думку суду, суми коштів, які були внесені відповідачем в рахунок погашення своїх зобов`язань не повинні були зараховуватися в рахунок погашення відсотків. Ці суми коштів мали зараховуватися в рахунок погашення боргу зі сплати фактично отриманих грошових коштів.

Таким чином судом, встановлено, що: в Анкеті-заяві від 08.10.2018 року відповідач просила відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов Договору, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена.

З розрахунку заборгованості вбачається, що банком проводилось нарахування процентів, які зараховувались у загальну заборгованість за тілом кредиту. Загальна сума таких процентів становить 48 001 грн. 90 коп.; вимог про стягнення процентів за користування коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив; позивачем не додано до матеріалів справи Умов і правил (а також відповідних додатків Тарифів, Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту), які були чинними на момент підписання Анкети-заяви; матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Оскільки в Анкеті-заяві від 08.10.2018 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, є неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, а відтак, слід зарахувати ці кошти (списані в рахунок погашення відсотків) саме на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим слід зменшити суму заборгованості за тілом кредиту за рахунок протиправно списаних Банком відсотків у розмірі 48 001 грн. 90 коп. до розміру грн. (78 528 грн. 09 коп. (сума нарахована банком як залишок заборгованості за тілом кредиту) 48 001 грн. 90 коп. (списана сума в рахунок погашення відсотків) = 30 526 грн. 19 коп.).

Аналогічну позицію щодо зарахування на погашення тіла кредиту коштів, сплачених боржником на погашення неправомірно нарахованих відсотків, котрі не передбачено в анкеті-заяві, наведено у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 року у справі № 697/302/20 (провадження № 61-2498св22), в якій АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» було пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank».

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: стягнути загальний залишок заборгованості за наданим кредитом у розмірі 30 526 грн. 19 коп.

Згідно з частиною першою ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за подання позовної заяви АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в розмірі 30 526 грн. 19 коп., що становить 39%, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, в розмірі 1 046 грн. 76 коп.

Щодо вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними документами, а саме: договором від 19.02.2024 року про надання професійної правничої допомоги, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 001096, актом здачі-приймання наданих послуг від 04.03.2024 року на суму 6 000,00 грн. (ознайомлення з матеріалами справи 1 год. 2 500,00 грн.; складання відзиву на позов 3,5 год. 3 500,00 грн.), актом здачі-приймання наданих послуг від 29.03.2024 року на суму 4 000,00 грн. (складання додаткових пояснень 4 год. 4 000,00 грн.), квитанцією до прибуткового касового ордеру № б/н від 04.03.2024 року на суму 6 000,00 грн., квитанцією до прибуткового касового ордеру № б/н від 29.03.2024 року на суму 4 000,00 грн., ОСОБА_1 понесла витрати на надання їй правничої допомоги. Вказані витрати відповідач просила стягнути з позивача на її користь.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених до стягнення витрат, суд відповідно до положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України обсяг наданих робіт та послуг, складність справи, обсяг виконаних робіт вважає, що витрати на правничу допомогу є співмірними.

Згідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

25.04.2024 року від представника позивача до суду надійшло заперечення на заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. Свої заперечення представник позивача, посилаючись на судову практику та норми чинного законодавства, обґрунтував тим, що фактично правова допомога була надана відповідачу у написанні відзиву та заперечення, адвокат відповідача бере участь в подібних процесах, має розроблені зразки документів. Оцінюючи складність виконаних адвокатом робіт, суд має звертати увагу на складені процесуальні документи. Так, відзив за який адвокат просить стягнути 11 000 грн. 00 коп., який був надісланий до суду, має 4 сторінки тексту, одна з яких взагалі складає прохальну частину та додатки. Просив суд відмовити представнику відповідача у відшкодуванні витрат на правову допомогу, зауважуючи, що обсяг зазначених представником відповідача робіт і часу, витраченого на вчинення процесуальних дій та підготовку документів, явно неспівмірні зі складністю виконаних ним робіт.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5, 9 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.06.2023 року у справі № 369/576/22. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16.11.2022 року в справі № 922/1964/21

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010 року, № 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010 року, № 37246/04).

Враховуючи категорію справи, предмет позову, обставини справи, наявну судову практику з вирішення аналогічних позовів, обсяг виконаних робіт та підготовлених і поданих до суду документів, суд дійшов висновку, що справа не є складною.

Підсумовуючи викладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, її категорію і складність, а також положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає за необхідне зменшити витрати на правничу допомогу, що підлягають стягненню з позивача на користь відповідача до 6 000,00 грн., що буде співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт,ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) суму заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 08.10.2018 року станом на 01.08.2023 року в розмірі 30 526 (тридцять тисяч п`ятсот двадцять шість) грн. 19 коп. заборгованість за тілом кредиту.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1 046 (одна тисяча сорок шість) грн. 76 коп.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати за надання правничої допомоги у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 30 травня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик