Номер провадження: 22-ц/813/3366/24
Справа № 523/4394/22
Головуючий у першій інстанції Далеко К.О.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Венжик Л.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 ,

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2023 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення моральної шкоди

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якої зазначила, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності. Вказана кімната знаходиться в будинку, що раніше був гуртожитком ОАО «Одессельмаш».

Позивач зазначає, що кімната № НОМЕР_1 раніше виділена ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як кухня та була спільною. Однак попередній власник ОСОБА_5 самовільно, без згоди адміністрації «Одессельмаш» та Суворовської адміністрації м. Одеси, та без її згоди, в порушення вимог чинного законодавства, побудував на спільній кухні стіну з каменя, чим розділив приміщення кухні на дві частини. При цьому, на частині кухні ОСОБА_5 залишилось єдине вікно, а на частині кухні позивача повністю відсутні вікна та природнє освітлення. Позивач посилається на те, що неодноразово вимагала ОСОБА_5 прибрати незаконну перегородку, однак останній її вимоги не виконував.

ОСОБА_3 придбала в цьому будинку дві кімнати АДРЕСА_2 .

Позивач також вимагала від відповідачів, які були обізнані про незаконну побудову перегородки її знесення, однак на вимоги не реагували.

Позивач зазначає, що 22 роки користувалась частиною кухні без повітря та денного світла на кухні, відповідачі на її законні вимоги не реагували, у зв`язку з чим зазнає моральних та психологічних страждань, страждає безсонням, викликає швидку допомогу через погіршення стану здоров`я.

На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява в якій остання зазначила, що 19.10.2005 року ОСОБА_5 подарував належну йому частку квартири спільного заселення № 28, 29, 23, 24, 25, 26, 27 відповідачам разом з незаконно встановленою перегородкою. За технічним паспортом кухня знаходиться у спільному користуванні позивача та відповідачів. ОСОБА_2 самовільно встановлено перегородка на кухні в результаті чого позивач залишилась без вікна та вентиляції.

Позивач з урахуванням уточненої позовної заяви та заяви про зменшення розміру позовних вимог просила суд усунути перешкоди у користуванні приміщенням кухні (№ 13 за технічним паспортом від 29.01.2004 року), за адресою: АДРЕСА_3 , квартири спільного заселення № 28, 29, 23, 24, 25, 26, 27 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести встановлений у приміщенні № 13 (за технічним паспортом від 29 січня 2004 року) перестінок; стягнути з ОСОБА_2 моральну школу у розмірі 100000 грн.

Короткий зміст рішень суду

Суворовський районний суд м. Одеси рішенням від 07 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення моральної шкоди задовольнив частково.

Усунув перешкоди ОСОБА_1 у користуванні приміщенням кухні № НОМЕР_2 (за технічним паспортом від 29 січня 2004 року) за адресою: АДРЕСА_3 , квартири спільного заселення № 28, 29, 23, 24, 25, 26, 27.

Зобов`язав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 знести перестінок, встановлений у приміщенні № НОМЕР_2 (за технічним паспортом від 29 січня 2004 року) за адресою: АДРЕСА_3 , квартири спільного заселення № 28, 29, 23, 24, 25, 26, 27.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовив.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково вимоги позивача виходив із того, що спірна перегородка, вбудована у кухні площею 11,3 кв.м, квартири спільного заселення, яка межує між квартирами встановлювалася попередніми власниками квартири, і не відображалася у договорі дарування від 19 жовтня 2005 року.

Зазначення в технічному паспорті ОСОБА_6 , ОСОБА_6 ОСОБА_5 ОСОБА_7 , виготовленому станом на 20.09.2005 року, кухні як окремої, площею 5.5 кв.м, зі спірною перегородкою не свідчить про законність її встановлення.

Суд першої інстанції вважав, що встановлена в спільному приміщенні загального користування №13, площею 11,3 кв.м, перегородка порушує право позивача на вільне, безперешкодне користування майном загального користування, у зв`язку із чим позов в цій частині підлягає задоволенню, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідачів знести перестінок, встановлений у приміщенні № 13 (за технічним паспортом від 29 січня 2004 року), квартири спільного заселення № 28, 29, 23, 24, 25, 26, 27.

При цьому, суд першої інстанції врахував, що перегородка встановлена попереднім власником ОСОБА_8 разом із тим, на думку суду ці обставини не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідачі фактично набувши право власність на майно, стали правонаступниками усіх майнових прав та обов`язків, пов`язаних із придбаною ними нерухомістю.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що самими відповідачами не здійснювалася установка спірної перегородки, тобто в їх діях відсутня протиправність, а приміщення ними було отримано у дар від попередніх власників ще у 2005 році, тобто 18 років тому.

Доводи позивача щодо того, що протиправність дій відповідачів полягає у не знесенні перегородки, суд першої інстанції поставився критично, оскільки відповідачі мали правомірні очікування з приводу того, що набули майно у первісному вигляді, на законних підставах, чим і були обумовлені їх заперечення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , просить рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди, та зазначає, що дії відповідачів є протиправними, оскільки останні достовірно знали про незаконність встановлення перегородки, також судом встановлено, що при прийняття в дар нерухомого майна в технічному паспорті перегородка відсутня. Скаржник зазначає, що протягом 18 років вона отримала сильні душевні страждання, що виразились у душевних хвилюваннях у зв`язку з неможливістю вільно користуватись загальним майном та за відсутності вільного доступу повітря та світла.

Перешкода відповідачів у користування майном та їх бездіяльність призвели до втрати часу необхідного для відновлення порушених прав.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.02.2024 року відповідачам роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву відповідно на апеляційну скаргу, проте відзиву не надходило.

Копію ухвали про відкриття провадження та апеляційну скаргу з доданими документами ОСОБА_2 отримав 13.02.2024 року та 06.12.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Копію ухвали про відкриття провадження та апеляційну скаргу з доданими документами ОСОБА_3 отримала 20.02.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Копію ухвали про відкриття провадження представник скаржника отримав 13.02.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на підставі заяви про отримання повістки за допомогою sms-повідомлення, Одеським апеляційним судом направлено sms-повідомлення позивачу, яке отримано 04.04.2024 року, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 повістку отримав 04.04.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_2 повістку отримав 04.04.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_3 судову повістку отримала 19.04.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивач та її представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Відповідачі, які приймали участь у судовому засіданні, просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, письмові пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із тексту апеляційної скарги вбачається, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2023 року оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, тому рішення суду в іншій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вимоги ОСОБА_1 стосується відшкодування моральної шкоди, відтак, встановленню підлягають підстави цивільно-правової відповідальності за завдання такої шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних и фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 179/1000 частин, що складає 29,09 кв.м, загальної площі квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , та підтверджується копією свідоцтва про право власності від 15.03.2004 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради від 15.03.2004 року та копією витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно виданого 04.08.2004 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості».

Згідно виписки з протоколу засідання Профкому ОАО «Одессельмаш» від 23.11.2000 року «Про розподіл кімнат у заводських сімейних гуртожитках», постановлено звільнену кімнату АДРЕСА_11 , житловою площею 12,0 кв.м зі згоди всіх мешкаючих у комуні, надати під кухню ОСОБА_8 та ОСОБА_1 із закриттям особистого рахунку.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 29.01.2004 року, належна ОСОБА_1 частка квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , складається з наступних приміщень: житлова кімната-17,7 кв.м, кухня- 11,3 кв.м у спільному користуванні перегородка відсутня, ванна кімната-5,2 кв.м у спільному користуванні, туалет-3,9 кв.м у спільному користуванні, коридор - 8,7 кв.м у спільному користуванні, коридор - 3,9 кв.м - особистий, душова - 1.4 кв.м спільна, що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_12 .

ОСОБА_7 ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ОСОБА_6 подарували, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняли у дар 257/2000 частини квартири спільного заселення, в рівних долях кожний під № 27, АДРЕСА_5 , 29, 25, 26, АДРЕСА_13 , яка в цілому складається з семи житлових кімнат, що підтверджується копією договору дарування частини квартири від 20.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ріоміною О.О.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі набули у власність нерухоме майно з вже встановленою перегородкою на кухні.

Апеляційний суд зазначає, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Зважаючи на викладене під час розгляду вказаної справи мали бути встановлені наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Лише наявність умов є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. Відсутність хоча б однієї з зазначених умов свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог.

Констатація факту про завдання моральної шкоди позивачу не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв`язку між діями заподіювача шкоди та наслідками.

Позивачем, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, зокрема і у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог, так і під час апеляційного перегляду не заперечуються обставини встановлення спірної перегородки попереднім власником ОСОБА_8 про що позивачу було відомо.

Обґрунтовуючи вимоги позову в частині стягнення моральної шкоди, позивач посилається на те, що внаслідок встановлення незаконної перегородки на кухні, позбавлена можливості користуватись приміщенням кухні, яке перебуває у спільній власності, позбавлення частини корисної площі для приготування їжі, єдиного вікна, що забезпечує умови освітлення, вентиляції та безпеки.

Враховуючи, що під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідачами не здійснювалася установка спірної перегородки, про що позивач була обізнана, як на час встановлення такої перегородки, так і на час набуття права власності на частину квартири спільного заселення відповідачами, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечується, колегія суддів вважає, що у цій справі не встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є особами, які внаслідок вчинення незаконних дій встановлення перегородки на кухні, завдали моральної шкоди позивачу тобто є заподіювачами шкоди та їх дії знаходять у причинно-наслідковому зв`язку з заподіяною шкодою, тому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі достовірно знали про незаконність встановлення перегородки, тому їх бездіяльність щодо неусунення перешкод у користуванні кухнею призвели до завдання моральної шкоди апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

З технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_14 , власниками якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 20.09.2005 року вбачається наявність перегородки. З технічної характеристики квартири встановлено наявність окремої кухні площею 5,5 кв.м.

З викладеного вбачається, що станом на час укладення договору дарування в квартирі АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_14 , а саме на кухні встановлено перегородку, що відображено у технічному паспорті, тому відповідачі мали обґрунтовані очікування у тому, що набувають право власності на майно до складу якого входить окрема кухня, площею 5,5 кв.м.

З технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_14 , виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» на замовлення ОСОБА_3 від 29.10.2020 року також вбачається наявність на плані квартири спірної перегородки. В експлікації приміщень зазначено власником кухні площею 5,5 кв.м ОСОБА_3 .

Протиправність поведінки заподіювача моральної шкоди це поведінка, яка заборонена законом, а протиправна бездіяльність - невчинення особою дій, які вона зобов`язана за законом вчинити. Це протиправні як дія і бездіяльність, так і рішення. Бездіяльність протиправна, якщо особа повинна була вчинити дію, але не вчинила.

За умови відсутності законодавчо встановлених вимог та відсутності рішення про обов`язок відповідачів усунути перешкоди, шляхом знесення перегородки на кухні, в діях відповідачів був відсутній обов`язок приведення нерухомого майна до стану в якому воно перебувало до отримання ними права власності на вказане майно, тому позивачем у справі не доведено наявності в діях відповідачів протиправної бездіяльності щодо не знесення перегородки на кухні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, тому рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2023 року в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2023 року в оскаржувані частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 травня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко