У х в а л а

20 травня 2024 року

м. Київ

Справа № 461/777/23

Провадження № 61-3589ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - позивач) на постанову Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року

у справі за його позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором і

в с т а н о в и в:

1. У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідачки 152 696,25 грн заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2019 року № C-507-0.

2. 7 лютого 2023 року Галицький районний суд міста Львова постановив ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

3. 22 червня 2023 року цей суд ухвалив заочне рішення, згідно з яким позов задовольнив: стягнув із відповідачки на користь позивача 152 696,25 грн заборгованості за кредитним договором і 2 684,00 грн судового збору.Мотивував так: позивач із відповідачкою фактично уклали кредитний договір, згідно з яким банк надав їй кошти у кредит; відповідачка скористалася кредитними коштами, але зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі; оскільки вона порушила умови договору, то з неї на користь позивача слід стягнути заборгованість у визначеному розмірі.

4. 25 січня 2024 року Львівський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою змінив рішення суду першої інстанції у резолютивній частині, виклавши її у новій редакції, а саме задовольнив позов частково: стягнув із відповідачки на користь позивача 105 860,86 грн заборгованості за кредитним договором і 1 860,75 грн судового збору; у задоволенні решти вимог відмовив. Мотивував тим, що від суми заборгованості слід відняти стягнуту позивачем суму за нікчемною умовою договору про комісію за обслуговування кредиту та нараховану щомісячну плату за санкціоновану перевитрату за період з 17 березня 2022 року до 29 грудня 2023 року включно.

5. 8 березня 2024 року позивач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу. Просить скасувати оскаржену постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

6. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

6.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

6.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

6.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

6.4. Предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Ціна позову становить 152 696,25 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

6.5. У касаційній скарзі позивач звернув увагу на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Стверджував, що ця справа має виняткове значення для нього, оскільки через неправильне встановлення апеляційним судом обставин справи, яке позивач позбавлений можливості спростувати, та неправильне застосування норм матеріального права він не зможе стягнути з відповідачки заборгованість, яку вона мала сплатити відповідно до умов кредитного договору. Проте такі доводи позивача не можна вважати мотивованими. Потребу в касаційному перегляді судового рішення саме у цій справі позивач не мотивував. Інакше кажучи, відсутнє обґрунтування винятковості значення для позивача саме цієї справи. Його твердження у касаційній скарзі фактично засвідчують незгоду з оскарженим судовим рішенням. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, позивач не обґрунтував. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

7. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

7.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

7.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

7.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

7.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

7.5. Позивач отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь його позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

7.6. Позивач подав касаційну скаргу на судове рішення, яке за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку (див. також ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у цій же справі про відмову у відкритті касаційного провадження (№ 61-1623ск24) за касаційною скаргою відповідачки). Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права позивача на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на постанову Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали скерувати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
В. І. Крат