ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4690/23Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-з/4817/45/24 Доповідач - Костів О.З.
Д О Д А Д К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2024 року м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі:
головуючого - Костів О.З.
суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,
розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат ГРИЦІВ Ольга Ярославівна, про ухвалення додаткового рішення у справі № 607/4690/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів,
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2023 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Гриців О.Я. подала на нього апеляційну скаргу, в якій зазначила, що розмір судових витрат, які ОСОБА_2 очікує понести у суді апеляційної інстанції, складає 40000 грн.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2023 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 19968.55 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь Держави Україна судовий збір за розгляд даної справи у розмірі 498.93 грн.

03 травня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гриців О.Я. через систему «Електронний суд» подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, а саме стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 44000 грн та витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 22000 грн.

В обґрунтування поданої заяви вказано, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 16 січня 2023 року та акту виконаних робіт від 03 травня 2024 року скаржник несе витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 22000 грн. Крім того, суду апеляційної інстанції необхідно вирішити питання щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс під час розгляду справи в суді першої інстанції, у зв`язку з частковим задоволенням позову.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того 14 травня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гриців О.Я. подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача та просила заяву про ухвалення додаткового рішення задоволити в повному обсязі.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Частиною четвертою статті 270 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Ознайомившись з доводами заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів вважає, що вказану заяву слід залишити без розгляду, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною третьою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частинами першою, другою, третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України).

Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Як зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 березня 2020 року у справі №520/8309/18, законодавцем визначено процесуальний наслідок не заявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту винесення рішення у справі. В такому випадку суд залишає заяву сторони про винесення додаткового судового рішення без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в ухвалах Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі №750/14822/21, від 24 травня 2023 року у справі №446/2455/21.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Аналізуючи вищевикладене, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21.

Як вбачається з матеріалів справи, судові засідання апеляційного суду у даній справі призначалися на 08 квітня 2024 року о 14:00 год. та 02 травня 2024 року о 14:00 год.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що у судовому засіданні 02 травня 2024 року представник позивачки - адвокат Колодовський О.В. брав участь, однак не скористався правом на подачу заяви про розподіл судових витрат згідно ч.8 ст.141 ЦПК України.

Справа розглянута Тернопільським апеляційним судом 02 травня 2024 року у відкритому судовому засіданні.

Отже, сторона позивача, знаючи про розгляд даної справи, не подала до апеляційного суду до 02 травня 2024 року докази понесення витрат на правову допомогу та не подала заяви про подачу таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Згідно договору про надання правової допомоги від 16 січня 2023 року, який укладено між ОСОБА_2 (клієнт) та ОСОБА_3 (адвокат) та акту виконаних робіт від 03 травня 2024 року, ОСОБА_2 зобов`язана оплатити адвокату Гриців О.Я. вартість правничої допомоги в суді апеляційної інстанції на загальну суму 22000 грн.

Разом з тим, в заяві про ухвалення додаткового рішення від 03 травня 2024 року не зазначено обґрунтування поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачкою судових витрат у суді апеляційної інстанції до закінчення судових дебатів у справі. Також відсутнє і клопотання про поновлення строку подання таких доказів.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що заява про розподіл витрат на правову допомогу та докази понесених витрат подані представником позивачки - адвокатом Гриців О.Я. лише 03 травня 2024 року через систему «Електронний суд», тобто, зі спливом строків, передбачених положеннями ч.8 ст.141 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що заява представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Гриців О.Я. про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без розгляду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що у даній справі необхідно з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції має містити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

02 травня 2024 року при вирішенні справи по суті апеляційним судом питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачкою в суді першої та апеляційної інстанції, вирішено не було, що є підставою для ухвалення додаткової постанови.

Відповідно до частин 3, 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частини 6 статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі №910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).

13 березня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гриців О.Я. звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

У позовній заяві зазначено, що позивачка очікує понести витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 50000 грн за розгляд справи у суді.

13 жовтня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гриців О.Я. разом із клопотанням про відкладення розгляду справи, зробила заяву про те, що докази про розмір судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (т.2 а.с.37).

18 грудня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гриців О.Я. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначила, що ОСОБА_2 з рішенням суду не погоджується, вважає його таким, що не ґрунтується на засадах верховенства права, незаконним і необґрунтованим, а тому залишає за собою право на подання апеляційної скарги. У разі скасування рішення судом апеляційної інстанції виникне необхідність у стягненні з відповідача понесених позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Під час розгляду справи позивачка понесла витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу, про що сторона зробила відповідну заяву.

Витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватись незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, чи будуть оплачені лише в майбутньому.

Відтак, адвокат Гриців О.Я. просила ухвалити додаткове рішення у справі № 607/4690/23 та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 44000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Заяву про ухвалення додаткового рішення розглядати за відсутності заявника, який заяву підтримує та просить задовольнити.

Крім того, стороною позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених за розгляд справи в суді першої інстанції, надано наступні документи:

- договір про надання правової допомоги від 16 січня 2023 року, який укладено між ОСОБА_2 (клієнт) та ОСОБА_3 (адвокат):

- акт виконаних робіт від 15 грудня 2023 року, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язана оплатити адвокату Гриців О.Я. вартість правничої допомоги в суді першої інстанції на загальну суму 44000 грн.

Відповідно до п.3.1 договору про надання професійної правничої допомоги у справі №б/н від 16 січня 2023 року, за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар після набрання судовим рішення законної сили.

Таким чином витрати позивачки ОСОБА_2 на професійну правничу (правову) допомогу у суді першої інстанції підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не подано до суду першої інстанції клопотання про зменшення таких судових витрат.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що ціна позову у даній справі становила 351365.02 грн. Судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 на суму 19968.55 грн, що становить 5.68% ціни позову.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, в силу статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу, понесені за розгляд даної справи в суді першої інстанції пропорційно задоволеним позовним вимогам (5.68% від 44000 грн), що становить 2499.20 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу, понесені за розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції залишити в межах, сторонами понесених.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Керуючись ст.ст.141, 270, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат ГРИЦІВ Ольга Ярославівна, про ухвалення додаткового рішення у справі №607/4690/23 - залишити без розгляду.

З власної ініціативи ухвалити додаткове судове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені за розгляд даної справи в суді першої інстанції у розмірі 2499.20 (дві тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 20 копійок.

Інші судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити в межах, ними понесених.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту додаткової постанови - 27 травня 2024 року.

Головуючий: О.З. Костів

Судді: Б. О. Гірський

М.В .Хома