Справа № 352/35/24
Провадження № 2/352/200/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Радишевська З.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Тисменицької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

03.01.2024 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Тисменицької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 01.08.2015 року. Під час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 . Зазначає, що відповідач не приділяв уваги та не забезпечував сім`ю фінансово ще з 2012 року, вказані обставини змусили позивача виїхати за кордон, щоб забезпечити дитині достатній життєвий рівень, тому у 2017 році вона разом із сином виїхала на постійне місце проживання до Королівства Іспанії. Відповідачу про дану обставину було відомо, оскільки він надав дозвіл на виїзд дитини за кордон та в подальшому надав згоду на виготовлення сину закордонного паспорту. Позивач не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача. На сьогодні позивач створила нову сім`ю на території Королівства Іспанії, де вже близько семи років теперішній чоловік позивача ОСОБА_7 виконує обов`язки батька її сина ОСОБА_6 . Про існування біологічного батька ОСОБА_6 відомо, проте він його не пам`ятає. Вказує, що відповідач не спілкується із сином, впродовж 8 років не надає кошти на утримання дитини, не дбає про забезпечення його всім необхідним для фізичного, інтелектуального, психологічного розвитку, не виконує обов`язку щодо забезпечення здобуття сином повної загальної середньої освіти, не знає де навчається їх син, не цікавиться захопленнями, мріями чи бажаннями сина. Син не виявляє бажання бачитись із батьком, оскільки впродовж 7 років відповідач був відсутній у його житті. Натомість у ОСОБА_6 сформувались родинні, теплі, довірчі відносини із теперішнім чоловіком позивача ОСОБА_7 .

Причиною звернення до суду із вказаною позовною заявою є не тільки невиконання відповідачем батьківських обов`язків, а й неможливість скористатись допомогою держави в інтересах сина. Окрім цього позивач вказує, що відповідачу відомі наміри позивача та він не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6 .

ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому зазначає, що твердження позивача про те, що він не приділяв уваги сім`ї та фінансово не забезпечував сім`ю ще з 2012 року не відповідає дійсності. Вказав, що не ухиляється та не ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, однак через об`єктивні причини, а саме, що позивачка із сином протягом певного часу проживають за кордоном спілкування із сином є недостатнім, проте це зовсім не означає, що він не хоче брати участі у його вихованні. Пояснює, що дійсно надав дозвіл на виїзд на постійне місце проживання сина та 25.02.2017 року він разом із ОСОБА_6 виїхав з України до Королівства Іспанії, де за домовленістю з позивачем передав їй сина, а сам повернувся до України. Зазначає, що не заперечує щодо сплати аліментів, проте рахунків для сплати коштів позивачка не надала, тому відповідач самостійно відкрив банківський рахунок на ім`я сина та зобов`язується його поповнювати. Відповідач висловлює своє бажання бачитися із сином, проте позивач такої дистанційної можливості йому не надає, а через введений воєнний стан виїхати з України неможливо. Також пояснює, що на даний час є доцільним перебування дитини за кордоном для забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Зауважує, що належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини позивачкою не надано, тому просить відмовити у позові в повному обсязі. Також відповідач у відзиві вказав, що очікує понести витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5 000 грн.

Позивач у судове засідання не з`явилась, своє представництво у суді здійснювала через представника ОСОБА_1 . Через свого представника надала до суду звернення про долучення до матеріалів справи свідчень про події та факти з життя позивача та невиконання батьківських обов`язків біологічним батьком ОСОБА_5 , у яких описані мотиви позбавлення батьківських прав відповідача, а саме: неможливості без дозволу батька виконувати певні дії щодо дитини, які стосуються реєстрації у різних закладах, реєстрації місця проживання дитини, отримання довідок. Окрім цього зазначила про негативний вплив батька на дитину, який проявляється у недотриманні обіцянок, обмані, безвідповідальності. Зауважує на тому, що у разі позбавлення батьківський прав ОСОБА_5 вона могла отримати знижки на харчування та навчання сина в майбутньому, а кошти витрачені на оформлення дозволів від батька витратити на дитину. Зазначає, що однією з причин позбавлення батьківських прав відповідача є також незацікавленість батька у фінансовому та інших аспектах забезпечення та виховання дитини, крім цього він не цікавився місцем проживання, навчання, здоров`ям дитини. Зауважує на тому, що відповідач знав про намір позивача подавати до суду такий позов та телефоном повідомив її про його визнання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити та відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомогу з позивача в сумі 5000 грн. Окрім цього пояснила, що 16.07.2013 року у сторін по справі народився син, 01.07.2014 року вони розлучилися, однак ще з лютого 2014 року проживали окремо, оскільки ОСОБА_3 з цього часу проживала із батьками у селі. У 2016 році позивач з метою працевлаштування поїхала до Королівства Іспанія, а в 2017 році ініціювала переїзд за кордон сина. Відповідач знав про переїзд сина, оскільки разом із родичами позивача відвіз ОСОБА_6 в ОСОБА_8 та надавав відповідні дозволи на виїзд. Позивач не зверталася про стягнення аліментів, бо відповідач не мав на той час коштів. ОСОБА_6 жодних емоцій до батька не відчуває, син забув відповідача. Повідомила, що ОСОБА_6 вважає батьком її чоловіка ОСОБА_7 , який вже 7 років проживає із ним. Зазначила, що ОСОБА_3 позбавлена можливості забезпечити відвідування дитиною гуртків, екскурсій, оскільки має бути згода обох батьків, окрім цього їй відмовлено у пільзі на харчування сина, оскільки відсутні відомості про доходи батька. Надання відповідних дозволів від батька займає фінансовий і часовий ресурс. Відповідач своїми діями чинить перешкоди, не виконує вчасно прохання про надання дозволів. Сам факт заперечення відповідача проти позову, на думку представника позивача, не є підставою для не позбавлення його батьківських прав, як і висновок органу опіки та піклування про відмову у позбавленні відповідача батьківських прав.

Окрім цього, ОСОБА_1 просила визнати висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно ОСОБА_4 недопустимим, недостатнім та недостовірним доказом у даній справі, оскільки такий складений за відсутності всіх наявних та необхідних доказів, а отже з порушенням порядку встановленого ч.5 ст. 19 СК України. Зазначила, що на момент складання такого висновку у органу опіки та піклування були відсутні акт обстеження житлово-побутових умов, характеристика відповідача з місця проживання та роботи, довідка правоохоронних органів, від нарколога, результати бесіди з малолітнім сином. Вважає зазначений висновок упередженим, таким, що суперечить правам та законним інтересам ОСОБА_6 .

У судових дебатах представник позивача зазначила, що банківський рахунок і картка до нього з`явилася у відповідача після відкриття провадження у даній справі, окрім того карта і на даний час не відправлена на відому адресу проживання дитини. Позивач не чинила і не чинить перешкод у спілкуванні батька із дитиною, батько не знає захоплень і особливостей сина, в органи опіки та піклування для визначення йому часу спілкування із сином не звертався. Вважає врахування думки дитини в такій справі обов`язковою, вона висвітлена в повному об`ємі, відсутнє позитивне чи негативне відношення сина до батька, бо ОСОБА_6 його не знає. До сина батько не дзвонив, хоча телефон позивача йому відомий. Вказує, що ОСОБА_6 інколи позбавлений можливості отримання освіти, оскільки в деяких моментах потребують згоди батька.Просила позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні 01.04.2024 пояснив, що між ним та позивачем існувала усна домовленість, що позивач не буде перешкоджати у спілкуванні з сином, проте ОСОБА_3 цього не дотрималась, так як після переїзду до Королівства ОСОБА_8 не дозволяла із ним спілкуватися, оскільки казала, що у ОСОБА_6 буде психологічна травма. Вказує, що коли син проживав в Україні, то бачив сина частіше ніж 2-3 рази на рік, а саме: 1 раз на місяць зимою, а літом-весною частіше. При відвідуванні дитини привозив подарунки, які обирав на власний розсуд. Вказав, що до моменту подання позовної заяви не зміг надавати допомогу на утримання сина, бо були скрутні матеріальні обставини, однак на даний час є працевлаштований і в січні 2024 року відкрив картковий рахунок на ім`я сина та поклав на нього 3000 грн, позивач до цього рахунку доступу на даний час не має, але його метою є, щоб син користувався коштами. Пояснив, що у Королівство ОСОБА_8 не приїжджав. Коли син приїжджав влітку в Україну, позивач не дозволила з ним бачитись, а в село до батьків позивача в той час не приїхав бо не знав, що дитина там перебуває. На запитання представника позивача чи може надавати фінансове забезпечення для сина відповів, що до цього часу не просив ОСОБА_3 надати йому рахунок для перерахування коштів, оскільки не знав скільки коштів потрібно, але тепер знає. Бажає, щоб сину було відомо хто є його біологічним батьком.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та пояснив, що відповідач належним чином виконує свої обов`язки, з урахуванням того, що тривалий час існують обмеження у вільному пересуванні за кордон у зв`язку з поширенням захворювання Ковід 19, а в подальшому через введений в Україні воєнний стан. Однак, на його думку, дитині за кордоном краще, а відтак відповідач не заперечує щодо проживання дитини в Королівстві Іспанія. ОСОБА_5 має бажання піклуватися про дитину, хотів спілкуватися, але позивач не надає таку можливість. Визнає, що дитина може призабула батька, але це можна виправити.

Окрім цього, ОСОБА_2 у судових дебатах вказав про невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права. Зазначив, що участь батька у спілкуванні з ОСОБА_6 могла би бути більшою, але позбавлення батьківських прав є винятковою мірою. Мотиви звернення до суду позивача - це неможливість реалізувати права дитини через неналежне майнове забезпечення дитини. Вказав, що коли постало питання виїзду дитини за кордон батько надавав дозволи на виїзд. Щодо інших дозволів на участь в гуртках чи екскурсіях, то відповідач не надав згоду, бо ці обставини не були доведені йому зі сторони позивача. Вважає, що позивач не зовсім повно підійшла до реалізації таких питань. Висновок органу опіки та піклування представник відповідача вважає правильним та зауважує, що немає виняткових обставин для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав.

Представник органу опіки та піклування Тисменицької міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через систему «Електронний суд». У заяві, надісланій до суду, просив розгляд справи здійснювати без їх участі. 31.01.2024 року представником органу опіки та піклування Тисменицької міської ради Івано-Франківської області подано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , який затверджений рішенням виконавчого комітету від 26.01.2024 року.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 04.01.2024 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 11.03.2024 року підготовче провадження було закрите та призначено справу до судового розгляду, постановлено викликати для допиту у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10

ІV. Фактичні обставини справи.

Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивача, суду повідомила, що у 2011 році ОСОБА_11 із ОСОБА_12 одружилися. Артем народився у 2013 році, жили у м. Івано-Франківську. Коли ОСОБА_6 було 7 місяців ОСОБА_13 подзвонила, що приїде до неї жити, тому що не мала фінансової можливості оплачувати оренду квартири. В кінці лютого 2014 року дочка приїхала в село з ОСОБА_6 . Коли пройшов приблизно місяць ОСОБА_13 сказала, що ОСОБА_14 хоче приїхати побачити ОСОБА_6 . Відповідач невдовзі приїхав і ще декілька разів після того навідував дитину в селі та приїжджав на день народження ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 поїхала в ОСОБА_8 та кожного дня із нею був зв`язок. ОСОБА_14 протягом часу, що ОСОБА_6 був без мами не дзвонив ні разу. В червні 2016 року ОСОБА_13 подзвонила до відповідача повідомити, що забирає сина за кордон та запитала чи не хоче ОСОБА_14 провідати сина. В липні 2016 року приїхав ОСОБА_14 та привіз ОСОБА_6 костюмчик і фрукти. Восени 2016 року відповідач приїжджав ще раз, тоді ОСОБА_6 назва його дядею, але ОСОБА_14 його не поправив, що він є тато. Того дня вони разом ходили в магазин і десь через годину разом повернулись. 05.01.2017 року відповідач теж приїжджав до сина, посидів з ним годину. Зазначила, що 25.02.2017 року рідна сестра ОСОБА_15 зі своїми дітьми та з ОСОБА_12 відвезли ОСОБА_6 в ОСОБА_8 до позивача. Влітку 2021 року та 2023 року позивач приїжджала із ОСОБА_6 в Україну, відповідач сина не навідував. Вказала, що відповідач не давав ніколи кошти, коли навідував дитину то привозив іграшти та фрукти. Побачень із відповідачем внук не просив. За біологічного батька не згадує. На даний час в Королівстві ОСОБА_8 ходить в двомовну школу, татом називає теперішнього чоловіка ОСОБА_15 , грає з ним у футбол та настільні ігри. На запитання суду чи висловлював відповідач заперечення на виїзд дитини за кордон відповіла, що дозвіл підписав в 2021 році, в 2023 році дозвіл на виїзд до Іспанії не надавав, оскільки через воєнний стан в Україні такий при перетині кордону не вимагають. Зазначила, що від січня 2024 року відповідач ні разу не подзвонив до сина. Щодо стягнення з відповідача аліментів, то ОСОБА_11 не зверталася з таким, але якщо ОСОБА_14 хоче сплачувати, то міг би сам передавати чи відсилати гроші. Відколи ОСОБА_6 за кордоном до неї відповідач жодного разу не звертався, щоб передавати якусь допомогу дитині.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні надав показання, що позивач є рідною сестрою його дружини. З відповідачем познайомився у 2012 році, в подальшому він працював супервайзером в компанії «Гал ІФ», однак не довго, оскільки ОСОБА_12 звільнили з роботи. Йому відомо, що позивач з 2013 року проживала із ОСОБА_6 в селі у помешканні батьків та із ОСОБА_12 розлучилася. Вказав, що ОСОБА_6 деякий час навіть називав його батьком. ОСОБА_12 бачив 2 рази в селі, однак він не допомагав позивачу. Вказав, що за дорученням позивача займався організацією переїзду ОСОБА_6 до Королівства ОСОБА_8 , тоді і телефонував до відповідача для оформлення відповідних документів. Підчас поїздки ОСОБА_6 сидів зі свідком або з його дружиною на задніх сидіннях мікроавтобуса, а ОСОБА_14 був спереду. Вважає, що позивач не налаштовує сина проти відповідача, оскільки ОСОБА_6 не знає тата. В ОСОБА_15 є хлопець, то він його називає татом. Свідок повідомив, що з фінансовими проблемами у сім`ї допомагала мама і сестра позивача. ОСОБА_14 знав про складне фінансове становище, однак зі слів позивача йому відомо, що відповідач їй не допомагав, кошти не надавав. Повідомив, що останні два рази, коли ОСОБА_6 приїжджав до України, батько не зустрічався із дитиною. Свідок не помічав, щоб ОСОБА_13 чинила перешкоди у спілкуванні дитини із батьком.

Судом встановлено, що рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 01.07.2015 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , зареєстрований 03.05.2011 року у відділі ДРАЦ Івано-Франківського МУЮ, актовий запис №482 розірвано (а.с.16).

Так, згідно зі свідоцтвом про народження, виданого повторно Виконавчим комітетом Дубенківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області 26.07.2019 року серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 15).

Згідно заяви, яка засвідчена приватним нотаріусом Квочак Л.Т., ОСОБА_5 надав згоду та не заперечував щодо виїзду до Королівства Іспанія на постійне місце проживання та на реєстрацію постійного місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матір`ю (а.с.17).

Нотаріально засвідченою заявою від 09.10.2020 року ОСОБА_5 надав згоду на виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон своєму сину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18).

До матеріалів справи долучена психологічна характеристика психоемоційного стану дитини та сімейних відносин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій зазначено, що хлопець проявив готовність до співпраці зі спеціалістом, був активним, зацікавленим, комунікабельним, дружелюбним. Під час бесіди з`ясовано, що ОСОБА_6 ходить в Іспанії до школи, займається спортом, є улюблені предмети: математика, фізкультура. ОСОБА_16 розповів, що живе з мамою та ОСОБА_7 (вітчим), він знає, що має біологічного тата, але не пам`ятає ні його, ні його імені. Дитина вказала, що вони приїжджали в Україну декілька разів, але біологічного батька не бачили. Коли вони повернулися в ОСОБА_8 біологічний тато не телефонував і не писав до сина. Під час досліджень встановлено емоційну близькість дитини з батьками: мамою та вітчимом, а також відсутність досвіду перебування з батьком.

Окрім цього у підсумку зазначено про те, що станом на 04.10.2023 року було встановлено, що психоемоційний стан хлопця є стійким, стабільним. Властива комунікабельність, екстравертованість особистості та активність у взаємодії. Сімейна ситуація характеризується позитивним та безпечним образом родини та дитини в родині. До складу сім`ї ОСОБА_6 відносить себе, маму і тата ОСОБА_7 (вітчима). Образ обох батьків (мами та вітчима) є позитивними. Відсутнє визначене ставлення до біологічного батька та досвід перебування із ним. При цьому ОСОБА_6 знає, що біологічний батько існує проте не пам`ятає його (а.с.19-22).

Згідно довідки коледжу ОСОБА_17 де лос ОСОБА_18 у місті Парла ОСОБА_19 зарахований учнем до навчального центру на 5 рік навчання «Початкова освіта» у 2023/2024 навчальному році у (а.с.42).

Відповідно до витягу з рішення головного управління узгодженої освіти, стипендій та допомоги для навчання Віце-президенства Міністерства освіти та університетів ОСОБА_4 виключено зі списку осіб щодо надання стипендії на харчування, з причини неможливості обґрунтувати ситуацію, пов`язану з одним із батьків, що несе відповідальність за виховання та піклування про одну або більше дітей або з причини відсутності опіки над заявником, або опіку не встановлено(а.с.44).

Згідно з довідки про трудовий стаж Генерального казначейства соціального забезпечення Уряду Іспанії станом на 29.12.2023 року ОСОБА_20 працевлаштована та є зареєстрованою в системі соціального захисту протягом 3 років 10 місяців та 5 днів та отримує виплати.

Відповідно до довідки з місця реєстрації ОСОБА_21 про зареєстрованих у помешканні за адресою АДРЕСА_1 , там проживають ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 (а.с.56).

В матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням Виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 26.01.2024 року №01/02-10 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно ОСОБА_4 (а.с.75-78).

Представником позивача до справи долучена заява ОСОБА_3 , в якій вона, звертаючись до Міського голови міста Тисмениця, просить заслухати думку дитини при вирішення питання позбавлення батьківських прав відповідача та ініціювати повторний розгляд щодо питання доцільності такого позбавлення. Окрім цього до заяви долучена заява ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , написана ним власноручно, в якій він зазначає, що не пам`ятає свого біологічного батька, він не приїжджав до нього у гості, не дарував подарунки, не вітав із днем його народження, батько відсутній у його житті, натомість ОСОБА_6 називає батьком ОСОБА_7 (вітчима), який займається його вихованням бере участь із ним у різних святкуваннях, змаганнях, ходить з ОСОБА_6 на прогулянки, грає у футбол, водить його до школи. Просить міського голову м. Тисмениця ініціювати засідання комісії з повторного розгляду питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо нього (а.с.94-98).

Згідно відповіді Тисменицької міської ради від 19.03.2024 року №223 на запит адвоката Шиманської Н.С. вбачається, що питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно малолітнього ОСОБА_4 було повторно розглянуте на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тисменицької міської ради 218.02.2024 року. Членами комісії прийнято рішення про залишення висновку, затвердженого рішенням вказаної ради №01/02-10 від 26.01.2024 року без змін (а.с.163).

Представником позивача та відповідачем до матеріалів справи також долучені фото переписки у додатку Viber (в паперовому форматі та на CD-диску). Так, як вбачається із повідомлень за 06.10.2020 року, позивач звернулась до відповідача із проханням надати дозвіл на виготовлення закордонного паспорта ОСОБА_6 на що у відповідь ОСОБА_5 зазначив, що позивач 4 роки забороняє йому спілкуватись із сином. Вказав, що хоче, щоб син знав про рідного батька, та бажає бачитись і спілкуватись із дитиною. Зазначив, що позивач могла надавати йому можливість спілкуватись із дитиною через Viber або Skype. На це позивач зазначила, що відповідач не надає фінансової допомоги і вона забрала дитину в Іспанію, щоб в нього було все.

З повідомлень за 13.09.2023 року вбачається, що позивач звертається до відповідача із повідомленням про її бажання звертатись із заявою про позбавлення опіки відповідача, оскільки через відсутність одноособової опіки не має знижки у школі для дитини на харчування та підручники. У відповідь на це, відповідач повідомив, що не відмовиться від дитини. В подальшому з переписки від 20.09.2023 встановлено, що позивач повідомила відповідача про подання адвокатом позову до суду, а відповідач запевнив, що дотримає слова.

До матеріалів справи долучена психологічна характеристика психоемоційного стану дитини та сімейних відносин ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проведена 17.05.2024 року повторно в онлайн форматі, згідно якої у ОСОБА_4 спостерігалась стійкість емоційного фону, яскравість емоційних проявів, хороший настрій позитивні емоції, усмішка. У вказаному дослідженні до центру психологічної допомоги дітям «Серденько» адвокатом позивача було надано перелік питань, на яких дитина надавала відповіді. В результаті психодіагностики дитини встановлено, зокрема, тісний емоційний зв`язок дитини з матір`ю та важливість стосунків із батьком ОСОБА_7 (вітчим), а також відсутність досвіду взаємодії із батьком ОСОБА_12 та спогадів про нього.

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Суд зазначає, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку.

При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України). Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі № 127/20368/21, провадження № 10159св23.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

VІ. Висновки суду.

Вислухавши учасників справи, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Так, ОСОБА_3 , звертаючись до суду з цим позовом, посилалася на те, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться сином, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

Посилання на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та дитиною, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку матері, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав щодо його дитини. Особливо в ситуації, коли батько наполегливо вказував, що він хоче відновити та розвивати стосунки зі своєю дитиною (постанова Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20).

Суд зауважує, що під час перебування дитини на території України, відповідач його відвідував, привозив подарунки, з наданих відеозаписів вбачається як ОСОБА_5 грається із сином, а той називає його татом. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач виявив бажання бачитися із дитиною, проте на даний момент через введений в Україні воєнний стан особисто це зробити не може.

Одночасно, суд приймає до уваги і те, що як вбачається із переписки сторін у справі в додатку Viber ОСОБА_5 06.10.2020 року зазначав, що позивач 4 роки забороняє йому спілкуватись із сином, однак він бажає бачитись і спілкуватись із дитиною. Зазначив, що позивач могла надавати йому можливість спілкуватись із дитиною через Viber або Skype.

Крім того, відповідач і у судовому засіданні заперечував проти позбавлення його батьківських прав, вказуючи, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, а також зазначаючи, що він не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, бажає спілкуватися з дитиною та на даний час має змогу забезпечувати її всім необхідним.

Одночасно, з повідомлень за 13.09.2023 року вбачається, що причиною звернення позивача із заявою про позбавлення батьківських прав є неможливість отримання знижки у школі для дитини на харчування та підручники. Ця обставина, на переконання суду, не є підставою для задоволення позову, оскільки ОСОБА_3 для забезпечення належного матеріального утримання дитини не позбавлена можливості звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів із відповідача.

В той же час, неналежне виконання відповідачем свого обов`язку з надання фінансової допомоги саме по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, про що вказано Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2022 року у справі № 308/9081/21 (провадження № 61-8290св22).

Щодо позбавлення сина ОСОБА_6 права на освіту, так як для відвідування гуртків та екскурсій необхідна наявність відповідних дозволів від відповідача, то суд зазначає, що про необхідність надання останніх позивач не повідомляла ОСОБА_5 , а він відповідно не відмовлявся такі надавати. В той же час, останній на прохання позивача надавав дозволи як на виїзд за кордон так і на виготовлення закордонного паспорта. Крім того, суд вважає, що забезпечити право ОСОБА_6 можливо шляхом надання універсального дозволу від батька, який в подальшому виключить усі обмеження, які наявні у зв`язку із цим.

Відтак, позивач не надала доказів на підтвердження наявності підстав для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо сина ОСОБА_6 , умисного невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

При цьому суд виходить із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Однак, судом не встановлено достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Щодо висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Посилання представника позивача на необхідність визнати висновок недопустимим, недостатнім та недостовірним доказом у даній справі, оскільки такий складений за відсутності всіх наявних та необхідних доказів, суд до уваги не приймає, оскільки даний висновок був переглянутий ОПП та взято до уваги думку ОСОБА_6 , висловлену в заяві, за якою такий висновок переглядався, та залишений без змін. Суд вважає, що даний висновок не суперечить інтересам дитини.

Одночасно суд може прийняти рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України).

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21) зазначено, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку.

На переконання суду, задоволення позову про позбавлення батьківських прав відповідача, який бажає брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, не відповідає як найкращим інтересам дитини.

Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 443/643/21 (провадження № 61-12609св22), від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21).

Тому, врахувавши те, що відповідач не втратив інтересу до участі у вихованні дитини, має намір на відновлення стосунків з нею, а також те, що позивач не довела навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, суд дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_3 необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Разом з тим, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина.

При цьому суд вважає, що також слід покласти на Орган опіки та піклування Тисменицької міської ради Івано-Франківської області контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем.

Суд зазначає, що позивач не позбавлена права на пред`явлення нового позову щодо позбавлення відповідача батьківських прав у разі, зокрема, якщо він ухилятиметься від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти та небажання відповідача в подальшому змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків.

VІІ. Розподіл судових витрат.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, а представник відповідача просив у випадку відмови у задоволенні позовних вимог не стягувати з позивача витрати відповідача на правову допомогу, відповідно відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу на корить відповідача та стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на оплату судового збору.

На підставі ст. 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, ст. 51 Конституції України, ст. 141, 153, 155, 157, 164 СК України, ст. 12, 14 Закону України "Про охорону дитинства", керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Тисменицької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покласти на Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Тисменицької міської ради Івано-Франківської області контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_5 .

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_3 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4 , с.Дубенка, Монастириський район, Тернопільська область, 48350, РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Тисменицької міської ради, вул. Галицька, 17, м. Тисмениця, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область 77401, .

Рішення складене в повному обсязі 07.06.2024 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.