ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року

м. Київ

справа № 753/6405/20

провадження № 61-4920св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року в складі судді Колесника О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року в складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Олійника В. І., Сушко Л. П., та касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, зміну порядку участі батька у вихованні дитини.

В обґрунтування позову вказав, що він є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З матір'ю дитини - відповідачкою ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі він ніколи не перебував, хоча дитину визнав своєю одразу після народження. Він як батько завжди мав на меті здійснювати свої права та обов`язки щодо дитини, турбуватись про неї, піклуватись про її життя, однак відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою та не дозволяє йому брати участь у її вихованні.

Він звернувся до служби у справах дітей і розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 05 липня 2016 року № 461 була визначена його участь у вихованні дочки наступним чином: кожної неділі місяця з 10-00 до 13-00 годин; кожної середи з 19-00 до 20-30 годин. Цим же розпорядженням було зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини.

Натомість відповідач всіляко ухилялась від виконання зазначеного розпорядження, продовжувала порушувати його права та інтереси, не відкриваючи двері квартири у визначений час, не відповідаючи на телефонні дзвінки.

З огляду на зазначене він змушений був звернутись до суду і рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2017 його позов було задоволено, зобов`язано ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, визначено спосіб його участі позивача у вихованні дочки і встановлено наступний графік побачень батька з дитиною без присутності матері дитини: кожної середи з 19-00 до 20-30 годин; кожної п`ятниці з 19-00 до 20-30 годин; кожної неділі з 10-00 до 13-00 годин. Дане рішення набрало законної сили 13 лютого 2017 року.

З 13 лютого 2017 року до лютого 2018 року відповідач частково виконувала рішення суду, проте не надавала дитині можливість для спілкування з батьком у її відсутність. Його зустрічі з дитиною проходили у квартирі відповідачки, вони разом з дитиною малювали, грались в дитячі іграшки та ігри для її розвитку. У нього з дитиною налагодились приємні родинні відносини, дочка називала його батьком, вони разом посміхались, фотографувались та бавились. Після того як відповідач побачила вказане, вона заборонила йому зустрічатись з дитиною, у зазначені судом години у середу, п`ятницю та неділю двері квартири не відкривала, на телефонні дзвінки не відповідала. Його неодноразові звернення до поліції позитивного результату не дали, тому він був змушений звернутись до суду для отримання виконавчого листа про примусове виконання судового рішення.

Державний виконавець також не зміг забезпечити виконання судового рішення, оскільки боржник ОСОБА_2 на його вимоги не звертала уваги, тому державний виконавець звернувся з поданням до поліції про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. На час його звернення до суду досудове розслідування триває.

За таких обставин позивач просив суд зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , змінити порядок його участі у вихованні дочки за наступним графіком: кожного місяця з 05 числа до 12 (включно) та з 20 числа до 26 число (включно) за місцем проживання батька, а саме: АДРЕСА_1 , без присутності матері дитини.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні його малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінено графік побачень та спілкування ОСОБА_1 зі своєю малолітньою дитиною - дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня вступу рішення в законну силу:

1) кожної середи кожного тижня кожного місяця з 16-00 до 20-00 години в присутності матері дитини ОСОБА_2 протягом трьох місяців, починаючи з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження;

2) кожні другий та четвертий вівторок та четвер кожного тижня кожного місяця з 16-00 до 20-00 години в присутності матері дитини ОСОБА_2 протягом трьох місяців, починаючи з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження;

3) кожний перший та третій тиждень кожного місяця з 19-00 години п`ятниці до 19-00 години суботи наступного дня без присутності матері дитини ОСОБА_2 після закінчення тримісячного строку з дня відкриття виконавчого провадження і до закінчення року з дня відкриття виконавчого провадження;

4) з 5 до 11 числа кожного місяця щороку та з 20 до 26 числа кожного місяця щороку без присутності матері дитини ОСОБА_2 після закінчення річного терміну з дня відкриття виконавчого провадження і до досягнення дитиною повноліття.

Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити та дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно матері дитини ОСОБА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_2 не допускати протиправних дій щодо перешкод у побаченні батька з дитиною та негативних розмов відносно батька дитини ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_2 здійснює перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні їх спільної дитини ОСОБА_3 , водночас батько дитини має усі належні умови для зустрічей з дитиною та здійснення своїх батьківських обов`язків, тому дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні їх спільної дитини та змінити графік побачень і спілкування батька ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3 з урахуванням її віку та ступеня розвитку.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року скасовано рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні його малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінено графік побачень та спілкування ОСОБА_1 зі своєю малолітньою дитиною - дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня вступу рішення в законну силу:

1) щосереди з 19-00 до 20-30 години;

2) перший тиждень місяця з 19-00 години п`ятниці до 19-00 години суботи з ночівлею за місцем проживання батька;

3) друга, третя, четверта п`ятниця місяця з 19-00 до 20-30 години.

Зобов`язано ОСОБА_1 дотримуватись режиму харчування, лікування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно матері дитини ОСОБА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати батьку ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини.

Урахувавши всі обставини, які мають істотне значення для визначення способів у вихованні та спілкуванні з дитиною, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, суд апеляційної інстанції змінив графік спілкування батька з дитиною, та вказав про те, що цей графік якнайкраще забезпечує права дитини.Водночас суд констатував відсутність обставин або належних чи допустимих доказів, які унеможливлювали б реалізацію права батька на спілкування з дитиною, а також свідчили про необхідність обмеження спілкування батька з дочкою та перешкоджали б нормальному розвитку дитини.

Базуючи свої висновки щодо зміни графіку спілкування батька з дитиною на висновку органу опіки та піклування, суд апеляційної інстанції вказав про те, що місцевий суд надав неналежну оцінку вказаному доказу, який сприяє вирішенню спору в цій справі на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини та її батьків, а також на підставі інших документів, які мають вирішальне значення для вирішення цього спору.

Крім того, апеляційний суд погодився із тим, що суд першої інстанції не врахував висновок експертного дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09 березня 2021 року в зв`язку із тим, що судовий експерт не попереджалась про кримінальну відповідальність.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та аргументи учасників справи

У квітні 2024 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку від імені ОСОБА_2 - адвокат Петронюк Р. В. подав касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року, у якій просив їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_2 зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду: від 01 листопада 2021 року в справі № 405/3360/17, від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц, від 13 березня 2024 року в справі № 753/17344/19, від 01 березня 2023 року в справі № 643/16285/20, від 29 березня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно не узяли до уваги преюдиційні обставини, встановлені судами у іншій справі - 753/7577/18, за наслідками розгляду якої ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про передачу дитини для її проживання батьку.

Крім того, суди необґрунтовано відхилили належний та допустимий доказ- висновок експертного дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09 березня 2021 року, який засвідчив негативне відношення дитини до батька, а також не врахували думку дитини, якій у червні 2024 року виповниться 10 років, стосовно обставин, що безпосередньо стосуються її життя.

Висновок органу опіки та піклування, який узяв до уваги апеляційний суд, є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

12 квітня 2024 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку від імені ОСОБА_1 - адвокат Андруцька Г. О. подала касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року, у якій просила її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду: від 05 жовтня 2022 року в справі № 169/1202/19, від 23 червня 2020 року в справі № 754/9026/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

В обґрунтування доводів касаційної скарги заявник вказав, що при зміні графіку спілкування батька з дитиною апеляційний суд не звернув уваги на тривалу відстороненість батька від дитини (з лютого 2018 року до тепер), а тому безпідставно скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, яким вказаний графік був установлений з огляду на найкращі інтереси дитини. Ухвалюючи рішення про встановлення графіку спілкування батька з дитиною з урахуванням адаптаційного періоду для дитини, шляхом поступового спілкування батька та дитини в присутності її матері на нейтральній території, що дасть можливість без травмування дитячої психіки дитини налагодити певний емоційний зв`язок між батьком та дитиною, суд першої інстанції у подальшому вірно визначив спілкування дитини з батьком без присутності матері. При цьому цей графік передбачає поступовий перехід до систематичних побачень дитини з батьком за місцем проживання останнього, де облаштовані нормальні житлові умови, які відповідають інтересам та розвитку дитини. Узявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд апеляційної інстанції не врахував, що цей доказ є лише одним із доказів у справі та носить рекомендаційний характер.

У квітні 2024 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , мотивований незгодою із її доводами.

В обґрунтування доводів відзиву заявник вказала на те, що позивач безпідставно послався на факт проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, порушеного відносно неї, оскільки сам по собі такий факт не свідчить про невиконання нею судового рішення, яким визначено спосіб участі батьків у вихованні дитини. На переконання заявника суди попередніх інстанцій при вирішенні спору в цій справі керувалися виключно інтересами батька дитини.

Рух касаційних скарг у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованому шлюбі сторони не перебували.

Сторони проживають в сусідніх квартирах, що розташовані в будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був визнаний батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (справа № 753/9883/15).

Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів на утримання дочки ОСОБА_3 .

Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 05 липня 2016 року № 461 за заявою ОСОБА_1 була визначена участь останнього у вихованні дочки ОСОБА_3 наступним чином: кожної неділі місяця з 10-00 до 13-00 годин; кожної середи з 19-00 до 20-30 годин. Цим же розпорядженням було зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини (а. с.12, т.1).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 лютого 2017 року задоволено позов ОСОБА_1 , зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , визначено спосіб участі батька у вихованні дочки і встановлено наступний графік побачень батька з дитиною без присутності матері дитини: кожної середи з 19-00 до 20-30 годин; кожної п`ятниці з 19-00 до 20-30 годин; кожної неділі з 10-00 до 13-00 годин (а. с. 8-10, т.1). Рішення набрало законної сили (справа № 753/6879/16-ц).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року, було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про передачу дитини ОСОБА_3 для її проживання батьку (справа № 753/7577/18) (а. с. 75-77, т.1).

З лютого 2018 року ОСОБА_1 був позбавлений можливості бачитись з дитиною, що підтвердила у своєму відзиві ОСОБА_2 , пославшись на її зайнятість на роботі з 9-00 годин до 21-00 годин.

15 червня 2018 року Дарницький районний суд міста Києва видав виконавчий лист № 753/16879/17 про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 . Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрите виконавче провадження ВП № 57111345.

У зв`язку з невиконанням боржником ОСОБА_2 рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 лютого 2017 року головний державний виконавець Проць В. С. звернувся до Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві та 10 січня 2019 року за його поданням були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі частини першої статті 382 КК України. На час розгляду справи досудове розслідування триває.

Згідно із висновком служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 31 травня 2021 року № 101-3732/04 дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , де створені умови для проживання дитини. Батько дитини ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 , де створені умови для проживання дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 16 березня 2021 року. Питання визначення участі батька у вихованні дитини 25 березня 2021 року розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, на якому були присутні батьки дитини, обговорення та проголошення рішення відбулося в присутності обох батьків. Комісія вважала за доцільне визначити участь батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 за наступним графіком: щосереди з 19-00 години до 20-30 годин; перший тиждень місяця з 19-00 годин п`ятниці до 19-00 годин суботи з ночівлею за місцем проживання батька; друга, третя, четверта п`ятниця місяця з 19-00 годин до 20-30 годин, з метою уникнення конфліктних ситуацій між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язано ОСОБА_1 дотримуватись режиму харчування, лікування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини ОСОБА_2 , зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати батьку ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з дочкою, не допускати протиправних дій і негативних розмов стосовно батька дитини (а. с. 221-223, т.1).

У матеріалах справи міститься експертне дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09 березня 2021 року № ЕД-19-20/40022-ПС, згідно із яким відношення дитини ОСОБА_3 до матері ОСОБА_2 - позитивне, відношення дитини до біологічного батька ОСОБА_1 - негативне. За результатами дослідження було виявлено позитивне відношення та сприйняття сімейної ситуації, у зв'язку із чим не рекомендовано змінювати сімейне оточення дитини, бо це може призвести до її психотравмування (а. с.199, т.1).

Відповідно до висновку експерта № 1-24/10 за результатами проведеної психологічної експертизи від 24 жовтня 2022 року встановити можливість ОСОБА_3 з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища, у категоричній формі стверджувати, що вона не бажає спілкуватися із батьком та з ним зустрічатися - не можливо, у зв`язку з відсутньою можливістю провести повноцінне обстеження дитини. Відповідно й не можливо оцінити самостійність дитини в оцінці сімейної ситуації, яка склалась.

Наявні у ОСОБА_1 індивідуально-психологічні особливості, декларовані педагогічні настанови та установки є базою для адекватного розвитку та виховання, відчуття благополуччя дитини (в тому числі в перспективі). Визначити вплив його стилю виховної поведінки на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини ОСОБА_3 не можливо як з урахуванням тривалого реального відсторонення батька від виховання дитини, так і відсутньою можливістю провести повноцінне дослідження дитини (а. с. 130, т. 2).

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки постановою Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року скасовано рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року та ухвалено нове судове рішення, тому з огляду на положення статті 400 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не перевіряється судом касаційної інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає з таких підстав.

Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною є реалізацією матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Отже, системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Hunt v. Ukraine» («Хант проти України») від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» («Йогансен проти Норвегії») від 07 серпня 1996 року, § 78).

Таким чином, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 піклується про малолітньою дочку ОСОБА_3 та любить її, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою дочкою, чи обставин, які б свідчили про таке спілкування батька з дочкою, яке б перешкоджало нормальному розвитку дитини, суди не встановили.

Вимоги касаційної скарги ОСОБА_2 щодо ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі не можуть бути задоволені з огляду на відсутність встановлених судом обставин, які б свідчили про необхідність обмеження спілкування батька із дитиною та унеможливлювали б реалізацію його права на виховання дочки.

Навпаки, матеріалами справи підтверджено, що батько дитини забезпечений житлом, працевлаштований, позитивно характеризується на роботі.

Водночас згідно із висновком експерта № 1-24/10 за результатами проведеної психологічної експертизи від 24 жовтня 2022 року наявні у ОСОБА_1 індивідуально-психологічні особливості, декларовані педагогічні настанови та установки є базою для адекватного розвитку та виховання, відчуття благополуччя дитини (в тому числі в перспективі).

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про тотожність справи № 753/16879/16-ц та справи, що переглядається, не є підставою для скасування судового рішення із закриттям провадження у справі.

При цьому суд враховує, що встановлений судом у справі № 753/16879/16-ц спосіб участі батька у вихованні дочки згодом може бути змінений у зв`язку зі зміною обставин, у тому числі віку дитину, налагодження відносин між дитиною та того з батьків, хто проживає окремо, порозуміння батьків дитини у питаннях щодо спілкування з нею одним з батьків, який проживає окремо, що відповідає усталеній судовій практиці (постанова Верховного Суду від 25 липня 2023 року в справі № 752/3009/21).

Визначаючи графік побачень батька з дитиною, суд апеляційної інстанції узяв за основу рекомендований органом опіки та піклування спосіб батька брати участь у вихованні дитини.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

У висновку органу опіки та піклування служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 31 травня 2021 року № 101-3732/04 рекомендовано визначити участь батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 за наступним графіком: щосереди з 19-00 години до 20-30 годин; перший тиждень місяця з 19-00 годин п`ятниці до 19-00 годин суботи з ночівлею за місцем проживання батька; друга, третя, четверта п`ятниця місяця з 19-00 годин до 20-30 годин, з метою уникнення конфліктних ситуацій між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язано ОСОБА_1 дотримуватись режиму харчування, лікування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини ОСОБА_2 , зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати батьку ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з дочкою, не допускати протиправних дій і негативних розмов стосовно батька дитини.

Питання визначення участі батька у вихованні дитини 25 березня 2021 року було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, на якому були присутні батьки дитини, обговорення та проголошення рішення відбулося в присутності їх обох.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції з дотриманням статей 263-265, 374 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, оцінив докази в сукупності та в цілому, врахував інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, поведінку батька та його активне бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своє дочкою, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, та встановив такий спосіб участі позивача у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з нею, який передбачає дотримання розпорядку дня дитини, стану її здоров`я та інтересів.

Колегія суддів погоджується із таким визначенням способу участі батька у вихованні дитини, оскільки це забезпечує якнайкращі її інтереси і розумний баланс у праві на участь обох батьків у вихованні дитини.

Оскаржуване судове рішення вирішує по суті проблеми у спілкуванні та вихованні дитини двома батьками у зв`язку з неможливістю її виховання у повноцінній сім`ї, створює передумови для її розвитку, формування особистості, забезпечує її міцними життєвими зв`язками з обома з батьків, що є надзвичайно важливим у житті дитини.

Водночас колегія суддів зауважує, що наявність визначеного апеляційним судом графіку спілкування батька із дитиною без адаптаційного періоду не є перешкодою для позивача у реалізації його батьківських прав відносно дитини та не впливає на його можливість у межах встановленого судом способу участі у житті дочки спілкуватися та проводити час із нею як у присутності матері, так і без такого з метою поступового переходу до систематичних побачень дитини з батьком за місцем проживання останнього.

Вимоги касаційної скарги ОСОБА_1 про залишення в силі рішення суду першої інстанції, яким передбачено тримісячний термін побачень батька з дитиною в присутності матері, колегія суддів відхиляє.

За обставин цієї справи дев'ятирічна дитина Вікторія вже неодноразово проводила час з батьком без присутності матері як на виконання батьківських домовленостей, так і на виконання рішень судових та адміністративних органів.

Негативних відомостей про зустрічі дитини з батьком без присутності матері матеріали справи не містять, тому колегія суддів вважає, що покладений в основу судового рішення апеляційного суду висновок органу опіки та піклування без адаптаційного періоду не суперечить інтересам дитини.

Колегія судів також відхиляє вимоги касаційної скарги ОСОБА_1 про скасування рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції, який без будь-яких належних обґрунтувань змінив графік побачень батька із дитиною, не врахувавши ні позовних вимог, ні висновків органу опіки та піклування, ні думки дитини з цього приводу.

Верховний Суд також відхиляє аргументи касаційної скарги ОСОБА_2 про неврахування та незаслухання думки дитини відносно способу участі батька у її житті.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Згідно із статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

При цьому під час вирішення спору щодо виховання дитини, зважаючи на її вікову категорію, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини спілкуватися з батьками.

Крім того, коли суд бажає вислухати думку дитини аби визначити її побажання щодо проживання з одним із батьків, та при цьому не травмувати психіку дитини та уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, та повідомити суд про результати цієї бесіди.

Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спірного питання. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України).

З урахуванням встановлених судом обставин справи, відносин, які склалась між сторонами та обстановці, у якій перебуває дитина, яка на момент розгляду справи судами не досягла десятирічного віку, з приводу сімейної ситуації, що склалась, була опитана психологом в межах експертного дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09 березня 2021 року № ЕД-19-20/40022-ПС, та висловила своє ставлення до батьків, розгляд справи судами без безпосередньої участі дитини не може бути однозначною підставою скасування судового рішення.

Колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги ОСОБА_2 про безпідставне відхилення судами попередніх інстанцій означеного дослідження як письмового доказу на підтвердження з`ясування думки дитини щодо сімейного спору за її участі.

Так, суд апеляційної інстанції погодився із неврахуванням судом першої інстанції вказаного дослідження у зв`язку з тим, що експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову від дачі висновку.

Частинами першою та другою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як слідує з матеріалів справи, вказане дослідження було подано адвокатом Омельченко І. А. як письмовий доказ стану дитини, яка за направленням терапевта була направлена на психодіагностичне дослідження, під час якого дитина висловлювала своє ставлення до сімейної ситуації ОСОБА_5 , яка має вищу психологічну освіту та кваліфікацію судового експерта з правом проведення судової психологічної експертизи за експертною спеціальністю 14.1 «Психологічні дослідження» (а. с. 195-202, т.1).

Оскільки сторона подавала вказане дослідження як письмовий документ, який містив дані про обставини, що мають значення для справи в порядку, передбаченому статтею 95 ЦПК України для подання письмових доказів, а не як висновок експерта, вимоги до якого визначені статтею 102 ЦПК України, само по собі відсутність у дослідженні вказівки на попередження експерта про кримінальну відповідальність не може мати наслідком відхиленням судом вказаного доказу як такого, що одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Разом з тим зазначене не є підставою для скасування правильного по суті та законного судового рішення апеляційного суду (частина перша статті 410 ЦПК України).

Доводи касаційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду: від 01 листопада 2021 року в справі № 405/3360/17, від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц, від 13 березня 2024 року в справі № 753/17344/19, від 01 березня 2023 року в справі № 643/16285/20, від 29 березня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц, від 05 жовтня 2022 року в справі № 169/1202/19, від 23 червня 2020 року в справі № 754/9026/16-ц, колегія суддів Верховного Суду не бере до уваги, оскільки у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів, у тому числі висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 31 травня 2021 року та експертного дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09 березня 2021 року, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Щодо розподілу судових витрат

Оскільки касаційні скарги залишаються без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович