Номер провадження: 22-ц/813/3101/24
Справа № 522/9218/23
Головуючий у першій інстанції Павлик І.А.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивачка ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2023 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Павлик І.А. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що 24 травня 2022 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/23386/21 стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшим сином повноліття, після чого стягувати з ОСОБА_6 на утримання доньки аліменти в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, починаючи з 06 грудня 2021 року.

Позивачка зазначає, що зазначене рішення суду у справі № 522/23386/21 набрало законної сили 28 червня 2022 року, тому у відповідача виник обов`язок зі сплати аліментів з 06 грудня 2021 (дати подачі позову про стягнення аліментів).

Рішення суду про стягнення аліментів перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавче провадження № 69425784.

Відповідно до наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості, фактична оплата аліментів (перша виплата) розпочалась лише в серпні 2022 року, у зв`язку із чим позивачка вказує, що частина коштів від сплачених аліментів в серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2022 року та січні 2023 року пішла на покриття заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці, в яких сплата аліментів здійснена не була.

Посилаючись на те, що відповідач не виконував свого обов`язку зі сплати аліментів належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується розрахунком державного виконавця, яка станом на 02 січня 2023 року становить 6 313,84 грн, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 43615,14 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 просив суд в задоволенні позову відмовити, зазначивши, що утримання з його заробітної плати розпочато 01 серпня 2022 року за місцем його роботи ГУНП в Одеській області, тому вважає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з незалежних від нього причин, а позивачкою не доведено, що така заборгованість виникла з його вини.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 8668,93 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 частково не погоджується з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2023 року в частині незадоволених позовних вимог, просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішення дійшов до хибних висновків про те, що рішення суду від 24 травня 2022 у справі № 522/23386/21 про стягнення аліментів на утримання дітей набрало законної сили 28 червня 2022 року і у відповідача виник обов`язок зі сплати аліментів з 29 червня 2022 року, оскільки такий виник з дня подачі позову - 06 грудня 2022 року. Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції, допустив неможливу для суду суперечливу поведінку, одночасно зазначивши, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, та що доказів звільнення від обов`язку утримувати дітей і що заборгованість по сплаті аліментів на дітей утворилася з незалежної від відповідача причини відповідачем не надано, чим фактично встановив вину відповідача та виключив її. Матеріали справи не містять жодного доказу на спростування презумпції вини відповідача за несвоєчасну оплату аліментів на утримання дітей, стягнутих з нього за судовим рішенням по справі № 522/23386/21; судом першої інстанції не обґрунтовані підстави, за яких пеня з відповідача була стягнута за період з 30 липня 2022 року по 28 серпня 2022 року в розмірі 8668, 93 гривень; судом не обґрунтовані підстави, з яких суд дійшов висновку, що в певний період вина відповідача за несвоєчасну сплату аліментів була наявна, а в певний, навпаки, відсутня.

Вважає, що визначальним по даній справі є те, що ОСОБА_2 був достеменно обізнаний про рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/23386/21, яким з нього стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , починаючи з 06 грудня 2021 року, зі змісту судового рішення вбачається, що ОСОБА_2 визнав позов по справі № 522/23386/21 шляхом подання відповідної заяви, ОСОБА_2 було достеменно та без жодних сумнівів відомо про наявність в нього двох дітей та встановлений законом обов`язок їх утримувати навіть незалежно від того, чи звернулась їх матір до суду із позовом про стягнення аліментів, чи ні. Як батько в силу закону, відповідач не мав чекати ані відкриття виконавчого провадження, ані початку здійснення відрахувань з його заробітної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_7 доводи скарги не визнав, рішення суду як законне та обґрунтоване просив залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнав.

Позивачка та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та ніким по справі не оспорюється, що 24 травня 2022 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/23386/21 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, з яким вона звернулася до суду 06 грудня 2021 року, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшим сином повноліття, після чого стягнуто з ОСОБА_2 на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, починаючи з 06 грудня 2021 року (а.с. 10-13).

На виконання вказаного рішення суду від 07 липня 2022 року у справі № 522/23386/21, Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист (а.с. 37)

Постановою старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Вітріченко І.А. від 18 липня 2022 року відкрито виконавче провадження № 69425784 (а.с. 16).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Вітріченко І.А. від 20 липня 2022 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, із доходів боржника ОСОБА_2 здійснюється відрахування на користь ОСОБА_1 , починаючи з 01 липня 2023 року, а також встановлено додатково самостійно нараховувати починаючи з 06 грудня 2021 року і по 30 червня 2022 року борг з доходів боржника та утримувати до повного погашення боргу у розмірі 20 % від доходів боржника щомісячно (а.с. 39).

Згідно довідки про доходи з Головного управління Національної поліції в Одеській області вих. № 407 від 30 травня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів станом на 30 травня 2023 відсутня (а.с. 40).

Як вбачається з розрахунку Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно відповіді УФЗБО ГУНП в Одеській області борг за період 06 грудня 2021 по 31 липня 2022 складає 28896,43 грн.

Також з наведеного розрахунку вбачається, що згідно відповіді УФЗБО ГУНП в Одеській області вих. № 14-2296 від 27 грудня 2022 року залишок боргу станом на 01 січня 2023 складає 6313,84 грн, а згідно довідки про доходи УФЗБО ГУНП в Одеській області вих. № 407 від 30 травня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 30 травня 2023 відсутня. Утримання з заробітної плати боржника розпочато з 01 серпня 2022 року (а.с. 40, 41-43).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що обов`язок зі сплати аліментів у відповідача виник з 29 червня 2022 року дня набрання рішенням суду від 24 травня 2023 року про стягнення аліментів законної сили; неустойка (пеня) у боржника виникла з 30 липня 2022 року по 28 серпня 2022 року та відповідно до постанови ВП ВС від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц підлягає розрахунку за формулою: 28 896,43 грн заборгованості х 30 днів прострочення х 1 % розміру неустойки (пені), що становить 8 668,93 грн та підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що відсутня вина відповідача у порушенні строків сплати аліментів, починаючи з серпня 2023 року, оскільки сплата аліментів здійснювалась шляхом відрахування коштів з заробітної плати відповідача бухгалтерією ГУ Національної поліції в Одеській області.

Отже, в задоволенні іншої частини вимог суд відмовив з підстав відсутності вини відповідача.

Проте, такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу несвоєчасності сплати відповідачем аліментів на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей, що має наслідком стягнення з нього неустойки (пені), оскільки така заборгованість виникла з вини ОСОБА_2 як особи, зобов`язаної утримувати своїх дітей.

Обчислюючи розмір неустойки (пені) та визначаючи підстави такого нарахування, колегія суддів зазначає, що обов`язок відповідача сплачувати аліменти виник лише після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів (в межах платежів за один місяць), а в повному обсязі після набрання відповідним рішенням законної сили.

Натомість, розмір заборгованості, визначений державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 69425784, розрахований з часу звернення позивачки до суду із позовом про стягнення аліментів тобто з 06 грудня 2021 року і становить 28896,43 грн згідно розрахунку заборгованості (а.с. 17-18).

Вказана заборгованість сплачена відповідачем лише у лютому 2023 року.

Оскільки, таким чином, заборгованість зі сплати аліментів існувала протягом вказаного часу, то наявні підстави для застосування наслідків, передбачених статтею 196 СК України у вигляді обов`язку сплати неустойки (пені).

При цьому, колегія суддів бере до уваги вимоги статей 12, 13 ЦПК України, що визначають такі засади цивільного судочинства як змагальність та диспозитивність, та виходить із змісту вимог позивачки ОСОБА_1 , якими є стягнення неустойки (пені) щодо заборгованості у розмірі 28896,43 грн.

Під час розгляду судом апеляційної інстанції позивачкою суду було надано деталізований звіт про здійснені відрахування та виплати боржником ОСОБА_2 у виконавчому провадження № 69425784 помісячно, починаючи з 29 серпня 2022 року до 27 лютого 2023 року.

Такий звіт повністю відповідає наданим позивачкою суду першої інстанції доказом щодо заборгованості у відповідача зі сплати аліментів, не є новим доказом у розумінні закону, оскільки лише підтверджує та деталізує наданий раніше розрахунок заборгованості, здійснений державним виконавцем.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць.

Встановлено, що за період з серпня 2022 року ОСОБА_2 були здійснені часткові платежі за наявності заборгованості зі сплати аліментів за попередні періоди, що необхідно враховувати при визначенні розміру неустойки.

Згідно з указаним вище правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (провадження № 14-616цс18) щодо порядку обчислення неустойки (пені) розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 %.

Отже, розрахований таким чином розмір неустойки (пені) становить:

Нараховані аліменти: 28 896,43 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платіж: зараховано 2 602,24 грн. з платежу 2 602,24 грн. від 29.08.2022 р.

Кількість днів прострочення: 59 днів (01.07.2022-28.08.2022)

Пеня: 1%*59*28 896,43=17 048,89 грн.

Платіж: зараховано 2 602,24 грн. з платежу 2 602,24 грн. від 29.09.2022 р.

Кількість днів прострочення: 31 день (29.08.2022-28.09.2022)

Пеня: 1%*31*26 294,19=8 151,20 грн.

Платіж: зараховано 3 014,99 грн. з платежу 3 014,99 грн. від 27.10.2022 р.

Кількість днів прострочення: 28 днів (29.09.2022-26.10.2022)

Пеня: 1%*28*23 691,95=6 633,75 грн.

Платіж: зараховано 6 104,53 грн. з платежу 6 104,53 грн. від 29.11.2022 р.

Кількість днів прострочення: 33 дні (27.10.2022-28.11.2022)

Пеня: 1%*33*20 676,96=6 823,40 грн.

Платіж: зараховано 8 258,59 грн. з платежу 8 258,59 грн. від 26.12.2022 р.

Кількість днів прострочення: 27 днів (29.11.2022-25.12.2022)

Пеня: 1%*27*14 572,43=3 934,56 грн.

Платіж: зараховано 3 848,68 грн. з платежу 3 848,68 грн. від 30.01.2023 р.

Кількість днів прострочення: 35 днів (26.12.2022-29.01.2023)

Пеня: 1%*35*6 313,84=2 209,84 грн.

Платіж: зараховано 2 465,16 грн. з платежу 2 465,16 грн. від 27.02.2023 р.

Кількість днів прострочення: 28 днів (30.01.2023-26.02.2023)

Пеня: 1%*28*2 465,16=690,24 грн.

Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів: 17 048,89 +8 151,20 +6 633,75 +6 823,40 +3 934,56 +2 209,84 +690,24 =45 491,88 грн.

Такий розрахунок ґрунтується на вимогах закону та довідках та звіті, наданих державним виконавцем, та позовних вимогах позивачки.

Помилкове зазначення судом про відсутність заборгованості відповідача з аліментних платежів, починаючи з серпня 2023 року, є опискою у розумінні закону, оскільки, вочевидь, йдеться про серпень 2022 року.

Натомість, повністю вказана заборгованість сплачена лише у лютому 2023 року, а позовні вимоги щодо іншої заборгованості, наявної станом на серпень 2023 року, позивачкою не заявлялися.

Отже, з ОСОБА_2 підлягає стягненню неустойка (пеня), нарахована за період з червня 2022 року по 27 лютого 2023 року (остаточне погашення заборгованості) у розмірі 45 491,88 грн, однак її розмір значно перевищує як загальний сукупний розмір заборгованості по аліментам за цей період 28896,43 грн, так і заявлений до стягнення розрахунок позивачки.

Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, колекгія суддів уважає за необхідне застосувати положення статті 196 СК України та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28896,88 грн.

Колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги про помилковість висновку суду про відсутність вини боржника у несплаті аліментів та про відсутність вини останнього в утворенні заборгованості по аліментам, оскільки з серпня 2023 року сплата аліментів здійснювалась шляхом відрахування коштів з заробітної плати відповідача бухгалтерією ГУ Національної поліції в Одеській області, з огляду на аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини, який свідчить про те, що відповідач зобов`язаний довести відсутність своєї вини у несплаті аліментів, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Немає правового значення час набрання рішенням про стягнення аліментів законної сили та звернення його до виконання, за наявності у боржника обов`язку зі сплати аліментів, який підлягає виконанню з часу прийняття судом відповідного рішення, а тому наведені ОСОБА_2 обставини не кореспондується із звільненням його від сплати заборгованості на період набрання рішенням законної сили та пред`явленням його до виконання, що виключає відсутність вини боржника у несплаті аліментів.

Доказів неможливості виконати рішення суду іншим чином, ніж примусове стягнення за виконавчим документом державним виконавцем, відповідачем не надано, отже, не спростовано презумпцію вини боржника.

Тому доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо недоведеності вини відповідача у утворенні заборгованості та її тривалого непогашення заслуговують на увагу.

Відсутність своєї вини у несплаті аліментів відповідачем, на якого покладено такий тягар доказування, не доведено.

У відповідності до частини третьої та четвертої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи; зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 28896,43 грн.

Оскільки ОСОБА_1 як позивачка у справі про стягнення пені по сплаті аліментів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви (1073,60 грн) та апеляційної скарги (1610) у розмірі 2683,60 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса : АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 28896,43 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса : АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2683,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 24 травня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко