Провадження №2/447/326/24
Справа №447/715/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

29.07.2024 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Павліва В.Р., за участю секретаря судового засідання Норик І.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в м. Миколаєві Львівської області справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Процесуальні дії у справі.

18.03.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» звернулось в Миколаївський районний суд Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що 23.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у позику № 482080423. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі: 8900,00 грн. 00 коп. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.3., п.1.4. та/або 1.5. цього договору, його додатків. Позичальник свої зобов`язання відповідно умов договору позики не виконав, в той час як позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти. Внаслідок не виконання належним чином умов договору ОСОБА_1 допустив заборгованість, яка станом на 15.03.2024 становить 95651,86 грн., з яких 8900 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 86751 грн. 86 коп. заборгованість за процентами. Відтак позивач вказує, що відповідач перед позивачем має невиконані зобов`язання з повернення коштів, які в добровільному порядку не виконує, що зумовило звернення до суду з відповідним позовом та стягнення заборгованості в судовому порядку. Крім цього представник позивача просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

18.03.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь на запит про місце реєстрації відповідача, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

18.03.2024 ухвалою судді Миколаївського районного суду прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, постановлено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено по справі судове засідання.

Ухвала суду, копія позовної заяви та доданих до неї документів суд надсилав відповідачу на адресу місця його проживання та реєстрації.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча судом вживались заходи для його належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання. На адресу суду повернулися рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення у яких зазначено, що поштові відправлення не вручені у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Крім того про судові засідання ОСОБА_1 повідомлявся шляхом публікацій оголошення про виклик особи на офіційному веб-порталі "Судова влада України".

Позивачем разом із позовною заявою подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд встановив:

Вирішуючи цивільно-правовий спір між сторонами, суд дійшов наступного висновку з огляду на таке.

У відповідності до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При застосуванні норм права суд ураховує сформовану позицію Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року), за якою обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Неподання відзиву відповідачем не звільняє позивача від тягару доказування. Принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом(постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13, від 23 листопада 2022 року у справі № 208/6630/19).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.13 Закону «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію".

22.04.2023 між позивачем - фінансовою установою (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено договір № 482080423 про надання грошових коштів у позику у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» у вигляді електронного документа, сформованого в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора (одноразовим паролем) 8bx5vt0v1.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.

За цим договором позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 8900 грн. 00 коп. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково сплатити нараховані проценти за користування позикою.

За обумовленими та погодженими на власний розсуд сторонами визначено наступні умови: тип позики кредит; мета отримання кредиту для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника; строк позики (строк дії договору) становить 5 днів; дата повернення позики 28.04.2024; дисконтна (знижена) процентна ставка 1,99 % на день (726,35 % річних); процентна ставка позаакційна (базова) 2,99 % на день (1091,35 % річних).

У даному випадку діє презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України), яка не спростована, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Судом встановлено, що позивачем умови укладеного договору виконано та здійснено переказ за допомогою системи WayForPay (номер трансакції 133280) у розмірі 8900,00 грн кредиту на зазначену у договорі карту відповідача НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ».

За п.1.3.3 договору повернення позики та процентів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий (картковий) рахунок позикодавця або через особистий кабінет на сайті позикодавця або шляхом внесення грошових коштів у терміналах самообслуговування партнерів, перелік яких розміщено на веб-сайті товариства. Моментом зарахування оплати позики та процентів є момент (дата) зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця або отримання відповіді від партнера позикодавця про зарахування коштів.

Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, докази протилежного у матеріалах справи відсутні, та обов`язковості договору для сторін, доводи позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 8900 грн. 00 коп. є підставними та підлягають задоволенню.

Досліджуючи вимоги про стягнення86751 грн. 86 коп. процентів, нарахованих по15.03.2024, суд установив наступне.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу - ч. 1 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Викладене вище свідчить, що по спливу строку позики позикодавець втратив право нараховувати відсотки за ст. 1048 ЦК України, він має право здійснювати нарахування відсотків за правомірне користування чужими грошовими коштами згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (ст. 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (ст. 625 ЦК України). Одночасне застосування наведених норм виключається.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, від 27 липня 2021 року у справі № 910/18943/20, від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зазначила, що припис абзацу другого ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Як визначено п.1.5 договору, у випадку користування позикою понад строк, встановлений п.1.2 договору (5 днів), з наступного дня після спливу строку, вказаного у п.1.2 цього договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99 % на день перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка у розмірі 2,99 % на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії договору.

Строк кредитування та датою повернення позики сторонами визначено до28.04.2023, докази пролонгації договору, як про це вказано у п.4.6 договору, у матеріалах справи відсутні.

Зміст укладеного договору зумовлює висновок, що строк кредитування закінчився 04 травня 2023 року, позаяк відсутні належні докази пролонгації договору, вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у порядку ч.1 ст.1048 ЦК України після спливу строку позики є безпідставними, а тому для стягнення підлягають проценти за ставкою 2,99 % за 5 днів кредиту в розмірі 1330 грн. 55 коп. (8900х2,99%х5). В іншій частині вимоги про стягнення процентів не узгоджуються з вимогами законодавства та судової практики з огляду на фактичні обставини справи.

Суд розглянув справу в межах доводів та поданих доказів. Усупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем частково доведені вимоги, адже твердження у відповідній частині зводяться до власного помилкового тлумачення чинного законодавства та бачення обставин справи. Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. В іншій частині позову слід відмовити за безпідставністю.

За відсутності відзиву суд вирішив справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутні відомості та докази, які б доводили протилежне та беззастережно спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України, ст.2 ЦПК України).

Таким чином, суд задовольняє вимоги щодо стягнення кредиту у розмірі 8900 грн. 00 коп. та проценти за користування кредитом у розмірі 1330 грн. 55 коп., у сумі 10230 грн. 55 коп. (10,7 % від заявлених позивачем вимог).

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, відноситься до засад (принципів) цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З огляду на наведене у порядку ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог та з урахуванням зменшення позовних вимог.

Ураховуючи розмір заявлених вимог позивача (10,7% від ціни позову) з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 259 грн. 19 коп. (2422 грн. 40 коп. х 10,7 % : 100).

Керуючись ст.ст.141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» заборгованості за договором позики у розмірі 10230 гривень 55 копійок.

У решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» 259 гривеь 19 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС», код за , адреса: м. Київ, вул. Болсуновська, 8, поверх 9.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 29.07.2024.

Суддя Павлів В. Р.