ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року

м. Київ

справа № 757/47288/20-ц

провадження № 61-13043св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

заявниця: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Мазарюк Сергій Сергійович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Желепи О. В., Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. москви ОСОБА_3 від 04 квітня 2019 року у справі № 2-107/19 про стягнення з ОСОБА_2 (надалі - боржник, ОСОБА_2 ) на свою користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку та (або) іншого доходу щомісячно, починаючи із 06 березня 2019 року та до повноліття дітей.

На обґрунтування клопотання зазначала, що рішенням мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. москви ОСОБА_3 від 04 квітня 2019 року у справі № 2-107/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку та (або) іншого доходу щомісячно, починаючи із 06 березня 2019 року та до повноліття дітей, а також державне мито у розмірі 150 рублів. Вказувала, що між Україною та російською федерацією діє Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, підписана країнами-учасницями СНД в м. Мінську 22 січня 1993 року, яку держава Україна ратифікувала Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВРП про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах. Відповідно до пункту 2 статті 54 зазначеної Конвенції суд, який розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Вважала, що рішення набрало законної сили, є чинним, остаточним та обов`язковим для виконання боржником.

Оскільки рішення мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. москви ОСОБА_3 від 04 квітня 2019 року у справі № 2-107/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей станом на дату подання клопотання не було скасовано або виконано, зважаючи на ігнорування боржником обов`язкового для нього судового рішення, просила надати дозвіл на примусове виконання рішення мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. москви ОСОБА_3 від 04 квітня 2019 року у справі № 2-107/19.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року клопотання ОСОБА_1 задоволено.

Надано дозвіл на примусове виконання рішення мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. москви ОСОБА_3 від 04 квітня 2019 року у справі № 2-107/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку та (або) іншого доходу щомісячно, починаючи із 06 березня 2019 року, та стягнення з ОСОБА_2 держмита у розмірі 150,0 рублів, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 17 травня 2021 року становить 56,03 грн.

Станом на 31 грудня 2020 року заборгованість за виконавчим провадженням від 26 квітня 2019 року № 24488/19/77033-ИП склала 101 031,99 рублів, що за курсом НБУ станом на 17 травня 2021 року становить 37 735,45 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що немає підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, визначених статтею 468 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Задоволення клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. москви ОСОБА_3 від 04 квітня 2019 року у справі № 2-107/19 не порушує права та інтереси, які охороняються державою, відповідає вимогам Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали апеляційного суду

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року.

Апеляційний суд при постановленні своєї ухвали керувався статтею 358 ЦПК України, вказавши, що повний текст ухвали суду першої інстанції складено 28 травня 2021 року, водночас з апеляційною скаргою боржник ОСОБА_2 звернувся 26 грудня 2022 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного судового рішення. У свою чергу ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиція інших учасників справи

01 вересня 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Мазарюк С. С., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, справу направити для розгляду до суду апеляційної інстанції. У касаційній скарзі заявник також вказує, що бажає взяти участь у розгляді касаційної скарги, просить повідомити у встановленому законом порядку про дату, час та місце її розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що заявник отримав ухвалу суду першої інстанції лише 09 грудня 2022 року, а посилання в ній, що повний текст судового рішення складено та підписано 28 травня 2021 року, не відповідає дійсності. 17 травня 2021 року суд вийшов до нарадчої кімнати, без проголошення тексту ухвали. Постійні звернення до суду щодо отримання тексту ухвали не давали результату, після чого 08 липня 2022 року заявник подав до канцелярії суду клопотання про видачу повного тексту ухвали та отримав її 09 грудня 2022 року. Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі також ЄДРСР) щодо ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року, вона надіслана судом 31 жовтня 2022 року, зареєстрована 01 листопада 2022 року, оприлюднена 02 листопада 2022 року, що вказує на той факт, що повний текст ухвали не міг бути виготовлений 28 травня 2021 року. Сторонам примірник ухвали не надсилався взагалі. Суд першої інстанції порушив статтю 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» та Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затверджений рішенням Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2018 року № 1200/0/15-18. Дата складання повного тексту ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року не відповідає фактичній даті складання її повного тексту, що позбавило заявника права на апеляційне оскарження судового рішення.

У жовтні 2023 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки вона є законною. У відзиві ОСОБА_1 також просить провести розгляд касаційної скарги за її присутності.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 04 вересня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 передано на розгляд судді-доповідачу ОСОБА_7 , судді, які входять до складу колегії: Русинчук М. М., Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, витребувано матеріали справи № 757/47288/20-ціз Печерського районного суду м. Києва та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У жовтні 2023 року матеріали справи № 757/47288/20-ц надійшли до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2023 року № 1486/0/226-23 у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_7 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 17 листопада 2023 року справу передано судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Погрібний С. О., Ступак О. В.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 08 травня 2024 року № 647/0/226-24 на підставі службової записки судді Гулейкова І. Ю. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 08 травня 2024 року справу передано судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. москви ОСОБА_3 від 04 квітня 2019 року у справі № 2-107/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку та (або) іншого доходу щомісячно, починаючи із 06 березня 2019 року та до повноліття дітей, а також державне мито у розмірі 150,0 рублів.

Вказане рішення суду набрало законної сили 07 травня 2019 року.

На підставі цього рішення суду мировим суддею судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. Москви ОСОБА_3 08 квітня 2019 року видано виконавчий лист серії ВС № 073394871.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про надання дозволу на виконання рішення мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. москви ОСОБА_3 від 04 квітня 2019 року у справі № 2-107/19.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання рішення мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. москви ОСОБА_3 від 04 квітня 2019 року у справі № 2-107/19 направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 січня 2020 року розгляд клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання рішення мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. москви ОСОБА_3 від 04 квітня 2019 року у справі № 2-107/19 визначено Печерському районному суду м. Києва.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною шостою статті 259 ЦПК України передбачено, що у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За змістом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-сьомою статті 272 ЦПК України (у редакції, чинній на дату постановлення ухвали судом першої інстанції) копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення. У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня. За заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Результат аналізу вказаної правової норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

День належного вручення копії судового рішення може бути встановлений виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні або розписки про отримання копії судового рішення (див. постанову Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 205/1129/19, провадження № 61-17037св19).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 , який є учасником справи, про її розгляд був обізнаний, він та його представник були присутніми на судовому засіданні 17 травня 2021 року, на якому постановлено оскаржувану ухвалу, проте заявник своєчасно не скористався правом на оскарження судового рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. У зв`язку з цим наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження згідно з вимогами частини другої статті 358 ЦПК України.

Водночас Верховний Суд не погоджується з цим висновком з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

У частині другій статті 2 Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» (далі - Закон № 3262-IV) визначено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону № 3262-IV суд загальної юрисдикції вносить до ЄДРСР всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту.

Обставини щодо встановлення дати складення повного судового рішення мають визначальне значення для правильного вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до матеріалів справи на судовому засіданні 17 травня 2021 року в суді першої інстанції, де були присутні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 , суддя видалився до нарадчої кімнати, а після виходу з неї - проголосив вступну та резолютивну частини судового рішення (протокол від 17 травня 2021 року: а. с. 90-93).

Вступна та резолютивна частини ухвали Печерського районного суду м. Києва датовані 18 травня 2021 року (а. с. 94-95).

У резолютивній частині ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року зазначено, що її повний текст складено та підписано 28 травня 2021 року (а. с. 96-100).

Згідно із супровідним листом № 757/47288/20-ц (без вказівки дати, лише «____.2021») (а. с. 101) Печерський районний суд м. Києва направив учасникам справи завірену копію судового рішення від 17 травня 2021 року, проте матеріали справи не містять ні зворотних повідомлень про вручення ОСОБА_2 чи його представнику ОСОБА_8 поштових відправлень, ні конвертів, які мали б повернутися до суду у випадку невручення особі таких відправлень.

Вступну та резолютивну частини ухвали суду першої інстанції оприлюднено в ЄДРСР 26 травня 2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104451486).

Адвокат Мазарюк С. С. у клопотанні від 08 липня 2022 року (а. с. 105) просив суд першої інстанції видати повний текст ухвали від 18 травня 2021 року, оскільки станом на 08 липня 2022 року боржник ОСОБА_2 його ще не отримав.

Повний текст ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року надіслано до ЄДРСР для оприлюднення 31 жовтня 2022 року, зареєстровано 01 листопада 2022 року, забезпечено надання загального доступу - 02 листопада 2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107027941).

Заявник в апеляційній та касаційній скаргах зазначає, що отримав повний текст ухвали суду першої інстанції від 18 травня 2021 року лише 09 грудня 2022 року.

Апеляційна скарга від ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Мазарюк С. С., надійшла до Київського апеляційного суду 26 грудня 2022 року (а. с. 109), тобто до спливу одного року з дня внесення місцевим судом ухвали до ЄДРСРта вручення її копії заявнику.

Аналіз вищенаведених обставин в їх сукупності свідчить про те, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про можливість застосування положень частини другої статті 358 ЦПК України.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 грудня 2022 року у справі № 757/31634/15-ц (провадження № 61-6471св22) та від 17 січня 2024 року у справі № 376/602/20 (провадження № 61-7639св23).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє в відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження за відсутності правових підстав та всупереч послідовності процесуальних дій, визначених статтею 357 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи викладене, при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у справі, апеляційний суд мав встановити дату складення судом першої інстанції повного судового рішення, перевірити дотримання цим судом визначеного процесуальним законодавством порядку надсилання учасникам справи копії оскаржуваного рішення та з огляду на це встановити наявність чи відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Таким чином, доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження є обґрунтованими.

За змістом статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої та другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» (рішення від 06 грудня 2007 року) зазначив, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.

Апеляційний суд не врахував зазначеного та відмовив у відкритті апеляційного провадження без належних правових підстав, що не відповідає принципу верховенства права, а також порушив право заявника на апеляційне оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

У частині четвертій статті 406 та частині шостій статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене наявні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження).

Розподіл судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Оскільки розгляд справи не закінчено, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Мазарюк Сергій Сергійович, задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець