РІШЕННЯ

іменем України

21 серпня 2024 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Корнути Т.Б.,

сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачка - ОСОБА_2 ;

зміст позовних вимог - про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості;

розглянувши дану цивільну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що по вул. Д. Галицького, 8, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за участі представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравчука П.І., -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції сторін у справі.

Позивач ОСОБА_1 у порядку представництва, котре здійснює адвокат АО «Мицик, Кравчук і Партнери» - Кравчук П.І. (ордер на надання правничої допомоги серія ВС № 1257118 від 07.03.2024 року та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 522 від 10.05.2011 року у належно засвідчених копіях приєднані до матеріалів позовної заяви), 07.03.2023 року, сформувавши документ в системі «Електронний суд», подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 08.03.2024 року, в якій просить ухвалити рішення про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення на свою користь з відповідачки ОСОБА_2 інфляційних втрат за період прострочення з 01.08.2014 року по 29.06.2022 року, з 01.08.2015 року по 07.11.2023 року, з 01.08.2016 року по 05.02.2024 року (за 8 656 днів) у розмірі 154 807 грн. 79 коп., а також трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період у розмірі 23 757 грн. 49 коп., а всього коштів у сумі 178 565 грн. 28 коп., за мінусом переплати відповідачкою ОСОБА_2 05.02.2024 року основної суми грошового зобов`язання на 18 656 грн. 30 коп., тобто всього коштів у сумі 159 908 грн. 98 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору у розмірі 1 279 грн. 27 коп. та понесених витратах на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн., в сього коштів у сумі 51 279 грн. 27 коп., позивач ОСОБА_1 при ухваленні рішення просить покласти на відповідачку ОСОБА_2 ..

Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що у провадженні Сколівського районного суду Львівської області перебувала цивільна справа за єдиним унікальним номером 2-374/11 та номером провадження 2/453/451/13, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Державного акта на право власності земельну ділянку, визнання нерухомого майна таким, що набуте за час перебування у шлюбі, поділ майна подружжя та стягнення компенсації за різницю у вартості нерухомого майна, що підлягає поділу. 25.11.2013 року Сколівським районним судом Львівської області постановлено ухвалу у вказаній справі, котрою затверджено мирову угоду, укладену між належним чином уповноваженим представником позивачки ОСОБА_2 - адвокатом Гурським В.С. та відповідачем ОСОБА_1 , за якою: 1) ОСОБА_2 належить на праві власності частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , частини господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; 2) ОСОБА_1 належить на праві власності частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , частини господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; 3) ОСОБА_1 відмовляється від належних йому частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , частини господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у користь ОСОБА_2 та визнає право власності за нею на вказане нерухоме майно; 4) ОСОБА_2 приймає у власність частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , частину господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 та зобов`язується сплатити компенсацію за вказане майно ОСОБА_1 у розмірі 100 000 грн. наступними платежами: 35 000 грн. - у червні-липні 2014 року, 35 000 грн. - у червні-липні 2015 року, 30 000 грн. - у червні-липні 2015 року; 5) право власності ОСОБА_1 на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , частину господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 припиняється; 6) встановлюється право власності за ОСОБА_2 повністю на таке майно: житловий будинок (позначений на плані літерою А-1) загальною площею 121,7 кв. м.. що складається з приміщень 1-1 коридор площею 24, 2 кв. м., 1-2 житлова кімната площею 19, 2 кв. м., 1-3 житлова кімната площею 20, 5 кв. м., 1-4 житлова кімната площею 21, 5 кв. м., 1-5 кухня площею 20, 1 кв. м., підвальне приміщення І площею 15, 9 кв. м., сходи «сх» площею 7, 1 кв. м.; господарські будівлі і споруди - літня кухня (позначена на плані літерою Б) площею 30, 9 кв. м., сарай В площею 34, 9 кв. м., вбиральня Г, навіс Д, колодязь К, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4; земель на ділянка площею 0,1740 га., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 7) ОСОБА_2 відмовляється від стягнення на її користь понесених нею судових витрат у справі, а провадження у вказаній справі закрито. Вказане судове рішення, постановлене у формі ухвали, 02.12.2013 року набрало законної сили та підлягало виконанню. Протягом усього часу з дати набрання зазначеним судовим рішенням, постановленим у формі ухвали, законної сили, відповідачка ОСОБА_2 не вчинила належних дій щодо своєчасної сплатити компенсації за нерухоме майно позивачеві ОСОБА_1 у розмірі 100 000 грн. наступними платежами: 35 000 грн. - у червні-липні 2014 року, 35 000 грн. - у червні-липні 2015 року, 30 000 грн. - у червні-липні 2015 року, оскільки лише 29.06.2022 року нею вперше проведено платіж на суму 38 576 грн. 30 коп., 30.08.2023 року нею проведено платіж наступний на суму 20 060 грн. 90 коп., 04.10.2023 року нею проведено наступний платіж на суму 8 018 грн. 50 коп., 07.11.2023 року нею проведено наступний платіж на суму 44 000 грн., в сього упродовж червня 2022 року-лютого 2024 року нею проведено платежів на суму 118 656 грн. 30 коп.. Зважаючи на те, що вказане вище судове рішення, постановлене у формі ухвали, набрало законної сили 02.12.2013 року, то строк виконання наведеного грошового зобов`язання за цим рішенням суду почався саме від вказаної дати. Зважаючи також на те, що наведене грошове зобов`язання за вказаним судовим рішенням, постановленим у формі ухвали, відповідачкою ОСОБА_2 замість липня 2015 року виконано лише у лютому 2024 року, то у позивача ОСОБА_1 виникла необхідність подати до суду даний позов, у котрому просити про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання за судовим рішенням у вигляді стягнення на свою користь з відповідачки ОСОБА_2 інфляційних втрат за визначений нею період прострочення - з 01.08.2014 року по 29.06.2022 року, з 01.08.2015 року по 07.11.2023 року, з 01.08.2016 року по 05.02.2024 року (за 8 656 днів) у розмірі 154 807 грн. 79 коп., а також трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період у розмірі 23 757 грн. 49 коп., а всього коштів у сумі 178 565 грн. 28 коп., за мінусом переплати відповідачкою ОСОБА_2 05.02.2024 року основної суми грошового зобов`язання на 18 656 грн. 30 коп., тобто всього коштів у сумі 159 908 грн. 98 коп.. Відтак позивач ОСОБА_1 просить на підставі статей 11, 509, 524, 526, 533-535, 610-611, 625 ЦК України свої позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у запропоновані судом строк та порядку, а саме 09.08.2024 року, скориставшись засобами поштового зв`язку, скерувала у Сколівський районний суд Львівської області відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до неї про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, котрий надійшов та був зареєстрований в діловодстві 12.08.2024 року за вх. № 6487. У вказаному відзиві відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала тієї обставини, що порушила грошове зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 , котре виникло на підставі ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 25.11.2013 року у цивільній справі за єдиним унікальним номером 2-374/11 та номером провадження 2/453/451/13, що 02.12.2013 року набрала законної сили, з-поміж іншого про стягнення з неї на користь позивача ОСОБА_1 компенсації за нерухоме майно у розмірі 100 000 грн. наступними платежами: 35 000 грн. - у червні-липні 2014 року, 35 000 грн. - у червні-липні 2015 року, 30 000 грн. - у червні-липні 2015 року, так як рахунок виконання такого грошового зобов`язання нею було перераховано позивачеві ОСОБА_1 лише 29.06.2022 року кошти в сумі 38 576 грн. 30 коп., 30.08.2023 року кошти в сумі 20 060 грн. 90 коп., 04.10.2023 року кошти в сумі 8 018 грн. 50 коп., 07.11.2023 року кошти в сумі 44 000 грн., а в сього упродовж червня 2022 року-лютого 2024 року нею перераховано кошти в сумі 118 656 грн. 30 коп.. Проте, відповідачка ОСОБА_2 зробила заяву про застосування позовної давності щодо пред`явлених позовних вимог, так як з часу виникнення грошового зобов`язання за ухвалою суду, а саме з 02.12.2023 року, сплив загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Відтак, відповідачка ОСОБА_2 просить на підставі статей 19, 256-257, 261 та 267 ЦК України, позовні вимоги задовольнити частково, із застосуванням викладених нею розрахунків інфляційних втрат у розмірі 44 058 грн. 09 коп. та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 9 006 грн. 70 коп., а всього коштів у сумі - 53 064 грн. 79 коп., враховуючи позовну давність.

Позивач ОСОБА_1 у порядку представництва, котре здійснює адвокат АО «Мицик, Кравчук і Партнери» - Кравчук П.І., 20.08.2024 року, сформувавши документ в системі «Електронний суд», подав у Сколівський районний суд Львівської області заперечення проти заяви позивачки ОСОБА_2 , зробленої нею у відзиві на позовну заяву, про застосування позовної давності щодо пред`явлених позовних вимог. Заперечення вмотивовано тим, що уданому випадку позивачем ОСОБА_1 заявлено так звану додаткову вимогу - про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних до основної вимоги - про стягнення грошової компенсації за частину нерухомого майна, а питання про сплив позовної давності за основною вимогою ставитись не може, адже усі платежі за основною вимогою було здійснено відповідачкою ОСОБА_2 самостійно, та й то останній платіж було здійснено лише 05.02.2024 року. Як наслідок, не можна вважати пропущеним строк позовної давності і за додатковою вимогою. Окрім того, строк позовної давності не є пропущеним також в силу запровадженого в Україні та діючого у період з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під час дії котрого визначені у статтях 257, 258 ЦК України строки позовної давності продовжено. Своєю чергою, зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 за судовим рішенням, постановленим у формі ухвали, котрим з неї стягнуто компенсацію за частину нерухомого майна, діяло упродовж усього часу карантину та було виконане остаточно лише у 05.02.2024 року, що, відповідно, свідчить про неможливість застосування позовної давності.

Заяви та клопотання учасників справи.

Відповідачка ОСОБА_2 у змісті свого відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до неї про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, котрий надійшов та був зареєстрований в діловодстві Сколівського районного суду Львівської області 12.08.2024 року за вх. № 6487, одночасно заявила клопотання про розгляд цієї справи по суті за її відсутності.

Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи у визначені чинним ЦПК України й судом строки та порядку до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 18.07.2024 року задоволено заяву відповідачки ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення, ухвалене Сколівським районним судом Львівської області 25.04.2024 року у справі за єдиним унікальним номером 453/385/24 та номером провадження 2/453/283/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості. Розгляд цієї справи, уже з присвоєним новим номером провадження 2/453/553/24, призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 21.08.2024 року о 10:00 год..

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 21.08.2024 року, постановленою без виходу до нарадо кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, задоволено клопотання відповідачки ОСОБА_2 про розгляд цієї справи по суті за її відсутності.

Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте у таке судове засідання не з`явилися. Натомість з`явився уповноважений представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кравчук П.І., який позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задовольнити з підстав, викладених у пред`явленому позові та запереченнях на заяву відповідачки ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін у справі були вирішені судом у встановленому чинним ЦПК України порядку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких його прав відповідачки ОСОБА_2 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 25.11.2013 року Сколівським районним судом Львівської області постановлено ухвалу у цивільній справі за єдиним унікальним номером 2-374/11 та номером провадження 2/453/451/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Державного акта на право власності земельну ділянку, визнання нерухомого майна таким, що набуте за час перебування у шлюбі, поділ майна подружжя та стягнення компенсації за різницю у вартості нерухомого майна, що підлягає поділу (копія міститься у справі, а. с. 12-13, 30, 44-45), котрою затверджено мирову угоду, укладену між належним чином уповноваженим представником позивачки ОСОБА_2 - адвокатом Гурським В.С. та відповідачем ОСОБА_1 , за якою: 1) ОСОБА_2 належить на праві власності частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , частини господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; 2) ОСОБА_1 належить на праві власності частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , частини господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; 3) ОСОБА_1 відмовляється від належних йому частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , частини господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у користь ОСОБА_2 та визнає право власності за нею на вказане нерухоме майно; 4) ОСОБА_2 приймає у власність частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , частину господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 та зобов`язується сплатити компенсацію за вказане майно ОСОБА_1 у розмірі 100 000 грн. наступними платежами: 35 000 грн. - у червні-липні 2014 року, 35 000 грн. - у червні-липні 2015 року, 30 000 грн. - у червні-липні 2015 року; 5) право власності ОСОБА_1 на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , частину господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 припиняється; 6) встановлюється право власності за ОСОБА_2 повністю на таке майно: житловий будинок (позначений на плані літерою А-1) загальною площею 121,7 кв. м.. що складається з приміщень 1-1 коридор площею 24, 2 кв. м., 1-2 житлова кімната площею 19, 2 кв. м., 1-3 житлова кімната площею 20, 5 кв. м., 1-4 житлова кімната площею 21, 5 кв. м., 1-5 кухня площею 20, 1 кв. м., підвальне приміщення І площею 15, 9 кв. м., сходи «сх» площею 7, 1 кв. м.; господарські будівлі і споруди - літня кухня (позначена на плані літерою Б) площею 30, 9 кв. м., сарай В площею 34, 9 кв. м., вбиральня Г, навіс Д, колодязь К, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4; земель на ділянка площею 0,1740 га., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 7) ОСОБА_2 відмовляється від стягнення на її користь понесених нею судових витрат у справі, а провадження у вказаній справі закрито. Вказане судове рішення, постановлене у формі ухвали, 02.12.2013 року набрало законної сили та підлягало виконанню.

Судом встановлено й те, що протягом усього часу з дати набрання зазначеним судовим рішенням, постановленим у формі ухвали, законної сили, відповідачка ОСОБА_2 не вчинила належних дій щодо своєчасної сплатити компенсації за нерухоме майно позивачеві ОСОБА_1 у розмірі 100 000 грн. наступними платежами: 35 000 грн. - у червні-липні 2014 року, 35 000 грн. - у червні-липні 2015 року, 30 000 грн. - у червні-липні 2015 року, оскільки лише 29.06.2022 року нею вперше проведено платіж на суму 38 576 грн. 30 коп. (копія міститься у справі, а. с. 14), 30.08.2023 року нею проведено платіж наступний на суму 20 060 грн. 90 коп. (копія міститься у справі, а. с. 15), 04.10.2023 року нею проведено наступний платіж на суму 8 018 грн. 50 коп. (копія міститься у справі, а. с. 15), 07.11.2023 року нею проведено наступний платіж на суму 44 000 грн. (копія міститься у справі, а. с. 16), в сього упродовж червня 2022 року-лютого 2024 року нею проведено платежів на суму 118 656 грн. 30 коп..

Відтак, позивачем ОСОБА_1 ставиться вимога щодо сплати суми відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за визначений ним у межах пред`явлення такої вимоги період прострочення - з 01.08.2014 року по 29.06.2022 року, з 01.08.2015 року по 07.11.2023 року, з 01.08.2016 року по 05.02.2024 року (за 8 656 днів) у розмірі 154 807 грн. 79 коп., а також трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період у розмірі 23 757 грн. 49 коп., а всього коштів у сумі 178 565 грн. 28 коп., за мінусом переплати відповідачкою ОСОБА_2 05.02.2024 року основної суми грошового зобов`язання на 18 656 грн. 30 коп., тобто всього коштів у сумі 159 908 грн. 98 коп.. Проведені позивачем ОСОБА_1 розрахунки інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості містяться у справі (а. с. 17-21).

Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення.

Встановлені судом цивільні правовідносини щодо застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, у тому числі й за судовим рішенням, у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, у тому числі й у межах позовної давності, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколами до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. В силу ч. 1 ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно частинами 3, 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене повністю узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі за єдиним ункальним номером 758/1303/15-ц та номером провадження 14-68цс18.

Слід зазначити, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі за єдиним унікальним номером 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі за єдиним унікальним номером 686/21962/15-ц та номером провадження 14-16цс18.

У свою чергу інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Так, згідно із ст. вказаного Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та закінчився лише 30.06.2023 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України від 17.03.2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для часткового задоволення позову за результатами розгляду цієї справи.

Зібраними матеріалами цієї справи підтверджується та обставина, що відповідачка ОСОБА_2 мала грошове зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 , котре виникло на підставі ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 25.11.2013 року у цивільній справі за єдиним унікальним номером 2-374/11 та номером провадження 2/453/451/13, що 02.12.2013 року набрала законної сили, з-поміж іншого про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 компенсації за нерухоме майно у розмірі 100 000 грн. наступними платежами: 35 000 грн. - у червні-липні 2014 року, 35 000 грн. - у червні-липні 2015 року, 30 000 грн. - у червні-липні 2015 року, й у рахунок виконання такого грошового зобов`язання відповідачкою ОСОБА_2 було перераховано позивачеві ОСОБА_1 лише 29.06.2022 року кошти в сумі 38 576 грн. 30 коп., 30.08.2023 року кошти в сумі 20 060 грн. 90 коп., 04.10.2023 року кошти в сумі 8 018 грн. 50 коп., 07.11.2023 року кошти в сумі 44 000 грн., а в сього упродовж червня 2022 року-лютого 2024 року нею перераховано кошти в сумі 118 656 грн. 30 коп..

Відтак з огляду на те, що відповідачка ОСОБА_2 порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача ОСОБА_1 виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Проте, на переконання суду, відповідні наслідки порушення грошового зобов`язання за рішенням суду, постановленим у формі ухвали про закриття провадження у справі у зв`язку із затвердженням мирової угоди, можуть бути застосовані з урахуванням положень статей 256-257, 267 ЦК України, а також приймаючи до уваги запроваджений в Україні та діючий у період з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року карантин з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на час дії котрого строки, наведені у статтях 256-257 ЦК України, продовжено, тобто можуть бути застосовані за період з 12.03.2017 року, однак по 05.02.2024 року, як про це позивач ОСОБА_1 ставить відповідні вимоги, скільки відповідачкою ОСОБА_2 у поданому нею відзиві на позовну заяву одночасно зробленозаяву про застосування позовної давності.

З врахуванням наведеного наявні правові підстави для стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 інфляційних втрат за період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми з 12.03.2017 року по 05.02.2024 року, з урахуванням переплати основної суми заборгованості, у розмірі 89 741 грн. 68 коп., розрахунки котрих проведено безпосередньо судом у визначені для цього спосіб й порядку (містяться у справі, а. с. 101-107), у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. У задоволенні решти позовних вимог, а саме про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення з 01.08.2014 року по 11.03.2017 року у сумі 70 167 грн. 30 коп., належить відмовити у зв`язку із спливом позовної давності, про застосування наслідків котрої зроблено відповідачкою ОСОБА_2 у зазначеному спорі.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отож, судові витрати у цій справі, котрі полягають у сплаті позивачем ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 1 279 грн. 27 коп. й підтверджуються квитанцією monobank Universal Bank № К9ХС-2ВЕТ-Х9В7-Р1Е4 від 07.03.2024 року (копія міститься у справі, а. с. 1), на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідачки ОСОБА_2 , пропорційно до задоволених позовних вимог, в розмірі 717 грн. 93 коп..

Доказів понесення сторонами у справі інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачем ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять. Проте, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кравчук П.І. на відповідній стадії судового розгляду, на виконання вимог ч. 1 ст. 246 ЦПК України, зробив заяву про неможливість подання до їх завершення доказів на понесення інших судових витрат, зокрема пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а тому питання про розподіл таких витрат може бути вирішене у спосіб ухвалення судом додаткового рішення.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 137, 141, 209-211, 246-247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 89 741 (вісімдесят дев`ять тисяч сімсот сорок одну) грн. 68 коп. інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за порушення грошового зобов`язання за період з 12.03.2017 року по 05.02.2024 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.08.2014 року по 11.03.2017 року у сумі 70 167 (сімдесят тисяч сто шістдесят сім) грн. 30 коп., - відмовити у зв`язку із спливом позовної давності, про застосування наслідків котрої зроблено відповідачкою ОСОБА_2 у зазначеному спорі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за пред`явлення позовних вимог про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, пропорційно до їх задоволення, у сумі 717 (сімсот сімнадцять) грн. 93 коп..

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; електронний кабінет: наявний.

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет: відсутній.

Дата складення повного рішення суду: 22 серпня 2024 року.

Суддя Володимир МИКИТИН