КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/1032/24 Головуючий у суді І інстанції Зінченко О.М.
Провадження № 22-ц/824/8786/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Обслуговуючого кооперативу «Садівницьке товариство «Стугна-1» Управління Південно-Західної залізниці» про визнання незаконним рішення щодо встановлення тарифу на електроенергію та скасування заборгованості по електроенергії,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Кирей О.В. звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання вказаної вище позовної заяви, в якій просила вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом заборони правлінню Обслуговуючого кооперативу «Садівницьке товариство «Стугна-1» Управління Південно-Західної залізниці» (далі - ОК «СТ «Стугна-1») відключати від електромереж земельну ділянку АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що вона є власником земельної ділянки та будинку по АДРЕСА_1 та членом ОК «СТ «Стугна-1».

10 червня 2023 року на засіданні правління ОК «СТ «Стугна-1»було вирішено підняти тарифи на електроенергію до 3,00 грн/кВт із 01 червня 2023 року.

Вона, як споживач, сплачувала з липня 2023 року за спожиту електроенергію за тарифом, встановленим постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 483 (зі змінами) на період з 01 червня 2023 року по 31 грудня 2023 року, за 1 кВт/год. у розмірі 2,64 грн згідно показників лічильника споживання електроенергії по ділянці № 35, що підтверджується квитанціями про сплату.

Проте, правлінням на дошці оголошень було вивішено список боржників за електроенергію ОК «СТ «Стугна-1», де зазначено, що у зв`язку із заборгованістю за електроенергією по ділянці № 35, власником якої вона є, наявна заборгованість та з 01 березня 2024 року буде відключено її будинок від електропостачання.

З такими діями заявниця не погоджується та зазначає, що рішення правління про встановлення тарифу у розмірі 3,00 грн за 1 кВт/год. є незаконним та порушує її права, як споживача електроенергії. Правління садівницького товариства не має права (відповідних повноважень) відключати споживача від електроенергії, оскільки це не передбачено жодним нормативним актом.

В позовній заяві, яка готується для подання до суду, вона вимагатиме визнати незаконним рішення правління ОК «СТ «Стугна-1» щодо встановлення свого тарифу на електроенергію та скасування заборгованості по електроенергії, тобто позов є немайновим, а тому, на її переконання, є доцільним вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти дії щодо відключення її домоволодіння від електромереж.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23 лютого 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявницею не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких вона має намір звернутися до суду, а також, що запропоновані заходи забезпечення позову будуть співмірними із заявленими в подальшому позовними вимогами, відтак підстави для задоволення поданої заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви відсутні.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 через представника - адвоката Кирей О.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи йпорушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про забезпечення позову задовольнити.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що спірні відносини між сторонами виникли на підставі нарахування споживачу заборгованості по електроенергії. З метою захисту своїх прав ОСОБА_1 у поданій заяві обґрунтувала та виклала всі передбачені ЦПК України обставини та інформацію щодо предмету позову та необхідності вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони ОК «СТ «Стугна-1» проводити відключення її земельної ділянки від електроенергії.

Зокрема, в заяві було зазначено, що споживач послуг не погоджується з одностороннім підняттям тарифів на електроенергію, а садівницьке товариство не має повноважень на відключення її від електроенергії, оскільки не є ліцензованим постачальником електроенергії. У заяві також було чітко вказано, що попередження про відключення вивішено на дошці оголошень у ОК «СТ «Стугна-1», проте на зазначене суд уваги не звернув та помилково прийшов до переконання про відмову у задоволенні заяви. Крім того, таке відключення електроенергії до вирішення спору по суті негативно вплине на життя заявниці у будинку на садовій ділянці, ураховуючи холодний період пори року.

За таких обставин заявниця вважає, що оскаржувана ухвала про відмову щодо забезпечення позову постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки суд не врахував, що між сторонами наявний спір про нарахування заборгованості за електроенергію, відсутність у відповідача повноважень на підвищення тарифу та на відключення електроенергії споживачу на період розгляду справи судом згідно Правил надання електроенергії населенню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОК «СТ «Стугна-1» просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, проте вказаний відзив не приймається до апеляційного розгляду, оскільки не відповідає вимогам статті 360 ЦПК України, а саме до нього не додано доказів надсилання (надання) копії відзиву заявнику.

Учасники справи та/або їх представники в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник заявниці надіслала через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без її участі, ОК «СТ «Стугна-1» причини неявки його представника до апеляційного суду не повідомив, а тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина друга, третя статті 150 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду в межах позовних вимог, які має намір пред`явити ОСОБА_1 , є визнання незаконним рішення щодо встановлення тарифу на електроенергію та скасування заборгованості по електроенергії.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до протоколу засідання правління ОК «СТ «Стугна-1» від 10 червня 2023 року було прийнято рішення встановити з 01 червня 2023 року плату за надані послуги з електрозабезпечення садових будинків в кооперативі в розмірі 3,00 грн/кВт, з яких будуть покриватися витрати з електроенергії по лічильнику, а також всі витрати на обслуговування електромереж товариства, а саме: ремонтні роботи на лініях; ремонтні роботи на трансформаторі, трансформаторній підстанції; заміна, оновлення або ремонт автоматів по лініям; заміна, натягування, перетягування проводів, кабеля, СІПу; заміна ОПН, ізоляторів, долив масла в трансформатор; обслуговування ЛЕП та інші необхідні роботи для безперебійного забезпечення садових будинків садівницького товариства електроенергією.

Разом з тим, заявниця просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони правлінню ОК «СТ «Стугна-1» відключати від електромереж земельну ділянку АДРЕСА_1 , яка на належить їй праві власності, що не відповідає заявленим вимогам та не забезпечує виконання рішення суду у разі задоволення позову, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких ОСОБА_1 має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів враховує, що питання обґрунтованості позовних вимог перевіряються судом під час розгляду справи по суті і не мають розглядатися при забезпеченні позову, оскільки дана процесуальна дія є оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання рішення суду у разі його потенційного задоволення.

Відтак, ураховуючи те, що метою забезпечення позову є реалізація в майбутньому актів правосуддя, у той час як запропоновані заявницею заходи забезпечення позову у вигляді заборони правлінню ОК «СТ «Стугна-1» відключати від електромереж її домоволодіння є необґрунтованими та неспівмірними із предметом вимог заявниці, які вона має намір реалізувати в судовому порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги заяви про забезпечення позову у даному випадку не відповідають обставинам справи та критеріям співмірності.

У справі, яка переглядається, такі заходи не спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення майбутнього позову ОСОБА_1 , оскільки не стосуються визнання незаконним рішення правління ОК «СТ «Стугна-1» щодо встановлення тарифу на електроенергію, а отже вжиття таких заходів забезпечення позову ніяким чином не призведе до можливості виконання судового рішення про задоволення цих вимог.

Таким чином наведені заходи забезпечення позову не відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявниці щодо забезпечення позову і жодним чином не впливають на ефективний захист або поновлення її прав, оскільки відсутній зв`язок між цими заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, які заявниця просила вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання можливого судового рішення в разі задоволення позову.

Отже, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи, характер спірних правовідносин та предмет позову, який має намір пред`явити до суду заявниця, а також вірно взяв до уваги, що з обставин даної справи не вбачається, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання незаконним рішення щодо встановлення тарифу на електроенергію та скасування заборгованості по електроенергії, а такий захід забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії не відповідає змісту порушеного, на думку заявниці, права та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Доводи апеляційної скарги фактично дублюють аргументацію заяви про забезпечення позову, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом при вирішенні питання про забезпечення позову у даній справі порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування судового рішення.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що посилання апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви у даній справіпостановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого заявницею судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 лютого 2024 року про відмову у забезпеченні позовудо подання позовної заяви залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній