КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 404/6358/23 Головуючий у 1 інстанції: Заставенко М.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0048/07/2018/0024 від 13.07.2018 у розмірі 1 096 142,50 грн, яка складається із строкової заборгованості за кредитом - 938 053,93 грн, поточної заборгованості за процентами - 144 392,92 грн, простроченої заборгованості за процентами - 13 695,65 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 16 667,14 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13.07.2018 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №0048/07/2018/0024, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 1 153 600,00 грн. на строк від 13.07.2018 року до 12.07.2038 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18,90% річних для своєчасного повернення та 23,90% у разі прострочення платежів.

10.04.2020 між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони домовилися про те, що позичальник здійснює сплату процентів за користування кредитними коштами, нарахованими за період від 01.03.2020 до 21.05.2020 року, не пізніше 10.12.2020, а також сторони домовилися що позичальник здійснює погашення кредиту та нарахованих відсотків у відповідності з умовами кредитного договору з урахуванням змін, що зазначені у цій додатковій угоді. Забезпеченням зобов`язань за кредитним договором став договір поруки №0048/07/2018/0024-Р між позивачем та ОСОБА_2 , відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань заборгованість за кредитним договором станом на 28.06.2023 становить 1 111 142,50 грн. та складається із строкової заборгованості за кредитом - 938 053,93 грн., поточної заборгованості за процентами - 144 392,92 грн., простроченої заборгованості за процентами - 28 695,65 грн. Банк звернувся 21.03.2023 до відповідача ОСОБА_3 з вимогою про повернення кредиту та відсотків за користування кредитом. 14.07.2023 звернувся з аналогічною вимогою до поручителя ОСОБА_2 . Станом на дату подання позову до суду позичальник та поручитель не виконали вимоги банку та свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення заборгованості достроково в солідарному порядку з позичальника та поручителя.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №0048/07/2018/0024 від 13.07.2018 року у розмірі 1 096 142,50 грн

Здійснено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалення в цій частині нового, яким у позові відмовити.

Скарга обґрунтована тим, що апелянт не заперечує того факту, що 13 липня 2018 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір Поруки

№0048/07/2018/0024-Р.

Відповідно до змісту договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Також, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник - за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором.

Під час ухвалення оскаржуваного рішення, суд першої інстанції прийняв до уваги лише п.1.1. договору поруки і зазначив, що поручитель надає свою згоду на зміни умов кредитного договору, які призведуть або можуть призвести до збільшення обсягу його відповідальності, а також підтверджує, що такі зміни не потребують отримання кредитором будь-якого додаткового погодження у майбутньому, в тому числі. укладання сторонами за цим договором додаткової (-их) угоди/договору (-ів) тощо.

Однак, відповідно до п.2.4 Договору поруки Кредитор зобов`язаний повідомити в письмовій формі про внесення до кредитного договору будь-яких змін та доповнень стосовно суми кредитних коштів, розміру комісії, розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, строків виконання зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплату процентів за користування кредитними коштами на адресу Поручителя.

Відповідно до п.6.2 Договору поруки, зміни і доповнення до цього Договору приймаються за згодою Сторін і укладаються в простій письмовій формі.

Як зазначає, позивач, 10.04.2020 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору №0048/07/2018/0024 від 13.07.2018 року, якою сторони погодили, що у зв`язку з неможливістю виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, позичальник здійснює сплату процентів за користування кредитними коштами по кредитному договору, нарахованих за період від 01.03.2020 до 31.05.2020 не пізніше 10.12.2020 року.

Звертає увагу суду, що додаткова угода №1 від 10.04.2020 року була укладена лише з ОСОБА_3 , а з ОСОБА_2 ніяких додаткових угод Банк не укладав. Дана дія Банку вказує на порушення умов договору Поруки, оскільки Банк не повідомив поручителя про той факт, що між Банком та ОСОБА_3 укладається така додаткова угода, якою було змінено зобов`язання без згоди поручителя.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №910/13109/18 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо підстав припинення поруки, визначивши, що збільшення розміру кредиту без погодження з поручителем, навіть за наявності у договорі поруки умови про те, що поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, є підставою для припинення поруки на підставі частини першої стаття 559 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України в редакції, яка діяла на момент укладання договору поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі за № 6-1539цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц , а також у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 489/6127/15-ц.

Враховуючи вищенаведені норми матеріального права та наведені правові позиції Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду, вирішуючи спір про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України необхідно виходити з установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання, а наявність у договорі поруки умови про те, що поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, є підставою для припинення поруки на підставі частини першої стаття 559 ЦК України.

Під час розгляду справи, а також під час ухвалення оскаржуваного рішення суду, суд не звернув увагу на той факт, що порука є також припиненою з підстав спливу шестимісячного строку на звернення з вимогою до поручителя.

Також, звертаю увагу суду, що Банк не заперечує того, що жодної вимоги до поручителя Банк не направляв, а єдина вимога, що була отримана поручителем, це позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої було відкрито провадження у цивільній справі №404/6358/23.

Неодноразово було зазначено, що ОСОБА_3 було отримано вимогу про повернення суми заборгованості від 17.02.2023 року № 29/5681/2023 року. Відповідно до даної вимоги Банк повідомив ОСОБА_3 про наявну заборгованість станом на 17.02.2023 року у розмірі 143 577,73 грн. Дана вимога була отримана лише ОСОБА_3 .

Відповідно до позовної заяви Банк повідомляє суд лише про вимогу за вихідним

№129/9840/2022 від 21.03.2023 року про повернення кредиту та відсотків за користування ним. Дана вимога не була отримана відповідачем 2 - ОСОБА_2 .

Станом на «09» березня 2023 року (включно) за Кредитним договором існує заборгованість, яка складає 1 089 221,07 грн, в тому числі:

-заборгованість по кредиту строкова -92 7 632,93 грн

-заборгованість по кредиту прострочена -12 421,00 грн

-заборгованість за процентами поточна -18 010,41 грн

-заборгованість за процентами прострочена -131156,73 грн

Вважає, що у даному випадку мова повинна йти лише про суму боргу 143 577,73 грн, яку Банк зазначив у своїй вимозі від 17.02.2023 року. Однак, і ця сума не є належним чином доведена Банком.

Звертає увагу колегії суду, що вимога від 17.02.2023 року є тією єдиною досудовою вимогою від Банку, відповідно до якої банк вказав суму боргу, та зазначив, що у разі несплати Банк буде звертатися до суду за захистом своїх прав.

Також, наголошує, що вимога, яка була отримана ОСОБА_3 від 17.02.2023 року, змінила не лише дію умови Кредитного договору, а і умови Договору поруки, що виступає забезпеченням виконання зобов`язань.

Банк направив вимогу 17.02.2023 року, а до суду звернувся лише у 27.07.2023 року (доказ цього це відмітка на конверті, що міститься у матеріалах справи), тобто після спливу шестимісячного терміну від надсилання вимоги, а саме, 17.02.2023 року.

Долучені до позовної заяви документи не засвідчені у визначеному законом порядку, що дає підстави стверджувати, що такі документи є неналежними та недопустимими доказами.

Вказує, що ухвалюючи рішення Дарницького районного суду м. Києва справі

№404/6358/23 про задоволення позовної заяви Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 дійшов хибного висновку.

Тому оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи №404/6358/23, та підлягає скасуванню в частині задоволення вимог до поручителя, оскільки в розумінні ст.559 ЦК України порука є припиненою, а Банк втратив прав на звернення з вимогою до поручителя.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Твердження відповідачів щодо припинення поруки суд вважав помилковим, оскільки умовами договору поруки встановлена можливість внесення змін до кредитного договору без повідомлення поручителя, на що вона дала свою згоду, підписуючи даний договір.

Суд вважав, що встановлення розстрочки банком на сплату процентів за користування кредитними коштами, нарахованими за період від 01.03.2020 року до 21.05.2020 року не пізніше 10.12.2020 року, тобто в межах строку дії кредитного договору, не призвело до зміни виконання зобов`язань та збільшення відповідальності поручителя.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень чинного законодавства та умов договору поруки, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 , позовних вимог банку до поручителя, як солідарного боржника за зобов`язаннями ОСОБА_3 та дійшов висновку, що вони підлягали до задоволення.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 13.07.2018 між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0048/07/2018/0024, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачеві грошові кошти у розмірі 1 153 600,00 грн. на придбання квартири АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором в термін не пізніше 12.07.2038 року.

Згідно з п.1.4.1. Договору за користування кредитними коштами у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 18,90% річних та є фіксованою.

Відповідно до п.1.4.2. Договору за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість), процента ставка встановлюється в розмірі 23,90% річних та є фіксованою.

Відповідно до пункту 3.1, 3.2 кредитного договору позичальник здійснює повернення суми кредиту на рахунок банку, щомісячно від 1-го до 10-го кожного місяця у розмірі не менше 1/240, від суми отриманого кредиту, що становить 4 807,00, а останній платіж сплачується у сумі 4 727,00 грн. Щомісячно, один раз на місяць не пізніше 10-го числа позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки, зазначеної у п.1.4 договору.

На забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором від 13.07.2018 року, укладено договір поруки №0048/07/2018/0924-Р з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за яким поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за невиконання зобов`язань по кредитному договору.

Вказаним договором встановлено, що у разі зміни умов кредитного договору, зокрема, але не виключно, у разі підвищення розміру процентів за користування кредитними коштами; відстрочення виконання зобов`язання, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування кредитними коштами; встановлення (збільшення) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки за користування кредитними коштами в сторону збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору в обсязі, встановлюється після внесення таких змін.

Поручитель надає свою згоду на зміну умов кредитного договору, які призведуть або можуть призвести до збільшення обсягу його відповідальності, а також підтверджує, що такі зміни не потребують отримання кредитором будь якого додаткового погодження у майбутньому, в тому числі укладення сторонами за цим договором додаткової угоди / договору тощо.

За п.1.5 договору поруки порукою за цим договором також забезпечується виконання позичальником зобов`язань по кредиту у разі вимоги Кредитора про дострокове виконання зобов`язань по кредитному договору, на умовах та з підстави, передбачених у кредитному договорі.

10.04.2020 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони домовилися про те, що позичальник здійснює сплату процентів за користування кредитними коштами, нарахованими за період від 01.03.2020 року до 21.05.2020 року не пізніше 10.12.2020 року, а також сторони домовилися що позичальник здійснює погашення кредиту та нарахованих відсотків у відповідності з умовами кредитного договору з урахуванням змін, що зазначені у цій додатковій угоді. Інші умови кредитного договору залишаються без змін.

17.02.2023 року на адресу відповідача ОСОБА_3 банком направлена вимога про сплату наявної станом на 17.02.2023 року несплаченої (простроченої) заборгованості у розмірі 143 577,73 грн з метою уникнення дострокового повернення всієї суми кредиту.

21.03.2023 року на адресу відповідача ОСОБА_3 позивачем направлена вимога за вихідним №129/9840/2023 про повернення кредиту та відсотків за користування ним у розмірі 1 089 221,07 грн, яка складається зі строкової заборгованості по кредиту - 927 632,93 грн, простроченої заборгованості по кредиту - 12 421,00 грн, заборгованості за процентами - 18 010,41 грн, та простроченої заборгованості за процентами - 131 156, 73 грн. протягом шістдесяти днів від дати отримання вимоги.

14.07.2023 року на адресу поручителя ОСОБА_2 позивачем направлена лист-вимога з вихідним №129/26252/2023 про повернення кредиту та відсотків за користування ним.

Згідно ст.ст.509, 525 - 526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 своїх зобов`язань не виконує, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість за кредитним договором №0048/07/2018/0024 від 13.07.2018 року у розмірі 1 096 142,50 грн, яка складається з заборгованості по кредиту строкової - 938 053,93 грн; заборгованості за процентами поточної - 144 392,92 грн; заборгованості за процентами простроченої - 13 695,65 грн.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

За ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно положень ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Твердження відповідачів щодо припинення поруки суд вірно вважав помилковим, оскільки умовами договору поруки встановлена можливість внесення змін до кредитного договору без повідомлення поручителя, на що вона дала свою згоду, підписуючи даний договір. Крім того, суд вірно вважав, що встановлення розстрочки банком на сплату процентів за користування кредитними коштами, нарахованими за період від 01.03.2020 року до 21.05.2020 року не пізніше 10.12.2020 року, тобто в межах строку дії кредитного договору, не призвело до зміни виконання зобов`язань та збільшення відповідальності поручителя.

Враховуючи положення зазначеного законодавства, а також умови договору поруки, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 , позовні вимоги банку до поручителя, як солідарного боржника за зобов`язаннями ОСОБА_3 , суд першої інстанції вірно вважав обґрунтованими, і такими, які підлягали до задоволення.

За ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідачами, всупереч положенню ч.1 ст.81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати кредитних коштів та відсутності заборгованості перед позивачем по їх погашенню.

Суд першої інстанції вірно вважав, що твердження представника відповідачів про те, що у листі від 17.02.2023 року заявлено вимогу про дострокове стягнення боргу не відповідає дійсності, оскільки з тексту вказаного листа вбачається, що банк лише повідомляв ОСОБА_3 про наявну у нього станом на 17.02.2023 року прострочену заборгованість та попереджав, що у разі її несплати буде звертатися з вимогою про дострокове стягнення всієї суми боргу.

Посилання сторони відповідачів на те, що позивачем не надано до суду первинних банківських документів, у зв`язку з чим неможливо встановити розмір заборгованості, суд також не прийняв до уваги, оскільки представником позивач була надана до суду виписка з особового рахунку відповідача ОСОБА_3 .

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у відповідачів перед позивачем існує заборгованість, яка позичальником добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, і тому вірно вважав за необхідне стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 096 142,50 грн.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: