Справа № 373/2204/23
Номер провадження 2/373/110/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 р. м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого ? судді Реви О. І.

за участю:

секретаря судових засідань Хоменко Н. І.

представника позивача - адвоката Ан І. М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Левченко С. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за авторським договором

встановив:

Представник позивача адвокат Ан І. М. 23.10.2023 звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів за авторським договором від 23.12.2022 у загальному розмірі 6093,83 доларів США, а також судових витрат.

Ухвалою суду від 31.10.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику).

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

З матеріалами справи відповідач ознайомилась 02.11.2023, що підтверджено її заявою в матеріалах справи.

15.11.2023 від представника відповідача адвоката Левченко С.М. до суду засобами поштового зв`язку направлений відзив на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, в якому вона посилаються на те, що по даній справі необхідно з`ясувати всі обставини справи. При розгляді справи у спрощеному провадженні відповідач буде позбавлена можливості це зробити, оскільки цей вид провадження не передбачає проходження всіх стадій судового процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України суд 23.11.2023 постановив ухвалу про призначення справи до розгляду за загальними правилами позовного провадження в підготовче засідання 13 грудня 2023 року.

13.12.2023 представник позивача подала до суду заяву про зменшення позовних вимог та просить:

- стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів за авторським договором від 23.12.2022 у загальному розмірі 5072,77 доларів США, з яких: 5000,00 доларів США заборгованості за порушення зобов`язання за авторським договором та 72,77 доларів США 3% річних, а також судових витрат.

06.03.2024 відповідною ухвалою суду підготовче провадження було закрите, а справа призначена до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та, окрім викладеного у позовній заяві, зазначила таке.

Позивач дійсно розробляв код для програми з надання та замовлення послуги прибирання, але не зміг його завершити. За домовленістю із відповідачкою на підставі укладеного договору позивач передав відповідачці створений ним твір за гроші. Відповідач здійснила лише один із шести платежів за графіком, що визначений договором.

Позивач дійсно знав про наявність помилок у коді програмі і його недопрацьовував. У авторському договорі, що укладений між сторонами, про недоліки коду програми нічого не обумовлено, хоча відповідач знала про наявність помилок і про те, що код програми не є фінальним (остаточним). Жодних офіційних претензій за договором пред`явлено не було, а договір не містив положень про зобов`язання позивача допрацювати код програми.

Передача коду програми (коду з алгоритмами) відповідачу була здійснена у кінці 2022 року шляхом завантаження позивачем певних файлів на певний сервіс.

Відповідач пред`явленого позову не визнала у повному обсязі та дала суду пояснення про те, що домовленість про розробку програми мобільного додатку Click&Clean існувала між нею, позивачем та свідком ОСОБА_3 . Між нею та позивачем була домовленість про те, що після створення та запуску такої програми прибуток від майбутньої діяльності буде розподілений у пропорції 50/50. Ні позивач, ні вона не діяли як підприємці. Вона мала намір оформити права на програму на себе та в подальшому передати її у користування заснованому нею підприємству.

Позивач створив Telegram-канал у якому відбувалося спілкування між його учасниками з приводу розробки, створення, дизайну та технічних характеристик майбутньої програми. ОСОБА_3 виконав своє частину роботи, створивши дизайн мобільного додатку програми. На його основі позивач мав виконати свою роботу з написання програми (кодів). Проте впродовж тривалого часу (півтора року) позивач своєї роботи не виконав, не пред`явивши ні коду, ні програми. На осуд ним було продемонстровано лише відео про те, як програма має працювати, але позивач навіть не створив тестової програми.

На її зауваження та питання щодо завершення створення програми позивач зазначив, що не бажає працювати над цим проектом далі і має намір продати створений ним продукт. На її прохання передати розроблений ним проект він зауважив, що готовий лише продати його. Вона погодилася придбати розроблений позивачем продукт, підписала запропонований авторський договір та акт прийому-передачі, але його фактично не бачила предмету договору.

Позивач завантажив створені ним файли програми (коди) в ВЕТА-файли, але вона не змогла запустити програму, отримавши до таких файлів доступ. Позивач допоміг запустити програму, оскільки мав доступ до її хмарного сховища файлів протягом 3-4 місяців, і виявилося, що програма була недописана, оскільки мала лише частину бажаного наповнення і за призначенням програма не працювала. Вона запропонувала позивачу дописати програму, але той відмовився. Тоді вона запропонувала йому залишити собі сплачені нею йому 1000 доларів США за авторським договором та розірвати договір, але позивач відмовся від цього.

На її звернення до профільних спеціалістів всі давали відповідь про недосконалість програми та про її незавершеність і наявність значної кількості помилок. Виправити помилки в програмі коштує дорожче, аніж написати нову. Тому вона уклала інший договір із певними спеціалістами на розробку бажаної програми з прибирання.

Створена позивачем програма фактично не працює як мобільний додаток, ніхто, навіть вона як володілець переданих позивачем кодів, не може ні завантажити, ні запустити програму. Отриманого від позивача коду вона нікому не передавала, а позивача залишилась його копія і їй невідомо чи продав він їх повторно будь-якій третій особі.

Для перевірки повноцінності та завершеності створеного позивачем продукту вона звернулася до профільних спеціалістів за консультацією, надавши їм доступ до файлів програми (кодів). Отримала від них відповідь про те, що це частина програми. Доступ до перегляду файлу був, але доступу до відтворення програми не було. Відтворити її міг лише позивач із свого комп`ютера. Наданий позивачем код був розміщений на її закритому хмарному сховищі.

Представник відповідача зазначила про те, що позов не підлягає до задоволення, оскільки укладений між сторонами авторський договір не повинен був містити визначення іноземної валюти як валюти зобов`язання за договором. Указує на те, що фактично між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства, що регулюють договір підряду, оскільки позивач свого авторського права на програму не зареєстрував. Фактично він зробив лише частину обумовленого сторонами програмного продукту. Позивач не надав суду жодного доказу про те, що створений ним мобільний додаток працював на момент продажу відповідачці. Претензії з приводу недоліків проданої позивачем програми відповідачка заявляла у повідомленнях в особистій переписці з позивачем у створеному ним Telegram-каналі та в телефонних розмовах. Створений позивачем програмний продукт не можна назвати комп`ютерною програмою, оскільки він не відповідає нормативному визначенню. Відповідач скористалася своїм правом не доплачувати решту обумовленої договором суми позивачу за проданий їй товар неналежної якості, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Із показань свідка ОСОБА_3 вбачається, що позивач запропонував йому взяти участь у розробці дизайну програми мобільного додатку Click&Clean. Для спілкування щодо проекту позивач наприкінці 2020 року створив Telegram-канал, де він і познайомився із відповідачкою. Учасниками такої групи були: він, позивач та його брат і відповідачка. У цьому Telegram каналі вони вели переписку щодо технічних завдань, дизайну, програмування тощо.

Відповідачка доводила до його відома своє бачення дизайну мобільного додатку, а він розробляв дизайнерські функції. Позивач разом із своїм братом розробляли програму, він передава їм вихідні дані макету майбутньої програми. Загалом він займався розробкою дизайну майбутньої програми близько шести місяців. Позивач займався своєю частиною роботи в цій програмі щодо програмування.

Мобільний додаток Click&Clean мав забезпечити можливість клієнта замовити послуги з прибирання та можливість прибиральника отримати роботу (замовлення). Тобто, додаток мав бути поділений на дві частини: для замовника та для виконавця роботи.

Розроблений позивачем мобільний додаток у тестування йому не надавався, а лише була надана демонстраційна версія. Готової програми створено не було, оскільки позивач навіть сам не зміг її запустити через значну кількість помилок. Йому відомо, що відповідачу у грудні 2022 року були передано програму у її незавершеному вигляді та відповідні коди. Це був тестовий файл (код прогарами), що надавав можливість відповідчу розпорядитися програмою.

Відповідач роботи позивача не оплачувала, бо була домовленість про здійснення оплати після того як програма почне працювати. Після цього йому з переписки у Telegram каналі стало відомо про те, що відповідач указувала позивачу на проблеми у програмі. Наявність значних помилок не давала можливості запускатися програмі та працювати у запланованому форматі «клієнтам» та «прибиральникам».

Він намагався з`ясувати у знайомих про можливість виправлення помилок у програмі, але всі відмовлялися працювати з чужими кодами. Відповідач наполягала на продовженні розробленого проекту, але позивач відмовився від виправлення наявних у програмі помилок та продовженні роботи у проекті.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наявними доказами судом установлено таке.

За приписами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1, 2 ст. 83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Статтею ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В зв`язку з вищевикладеним, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості, оскільки суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, що зазначені позивачем, виходячи з такого.

Відповідно до приписів чинного законодавства України (ч. 1 ст. 420 ЦК України) до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: комп`ютерні програми.

У статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», в редакції закону станом на 23.12.2022, (день укладення договору між сторонами) нормативне визначення поняття «комп`ютерна програма» визначено як набір інструкцій у вигляді слів, цифр, кодів, схем, символів чи у будь-якому іншому вигляді, виражених у формі, придатній для зчитування комп`ютером, які приводять його у дію для досягнення певної мети або результату (це поняття охоплює як операційну систему, так і прикладну програму, виражені у вихідному або об`єктному кодах).

Однією з ознак комп`ютерної програми є вираження перелічених позначень: 1) у формі, придатній для зчитування комп`ютером, які приводять його (комп`ютер) у дію для 2) досягнення певної мети або 3) результату (це поняття охоплює як операційну систему, так і прикладну програму, виражені у вихідному або об`єктному кодах).

Стаття 433 ЦК України визначає об`єкти авторського права. Одним із видів об`єктів авторського права є твори, до яких належать, серед іншого, і комп`ютерні програми.

Законодавець у частині 2 статті 433 ЦК України зазначив, що твори є об`єктами авторського права без виконання будь-яких формальностей щодо них та незалежно від їх завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження.

З огляду на такі норми суд доходить висновку, що об`єктом авторського права може бути і незавершений твір, яким є комп`ютерна програма, як об`єкт інтелектуальної власності та авторського права, що визначений у статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та ч. 1 ст. 433 ЦК України.

Частиною 4 статті 433 ЦК України передбачено, що комп`ютерні програми охороняються як літературні твори.

Щодо авторства позивача на комп`ютерну програму, незалежно від її завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження слід зазначити таке.

Стаття 421 ЦК України визначає, що суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

Право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором (ст. 422 ЦК України).

Відповідно до статті 435 ЦК України первинним суб`єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб`єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Позивачу належать особисті немайнові права інтелектуальної власності, перелік яких визначений у ст. 423 ЦК України.

Позивачу також належать і майнові права інтелектуальної власності на твір (ст. 440 ЦК України). Пояснення сторін (їх) представників та показання свідка ОСОБА_3 про докладання спільних зусиль у створення комп`ютерної програми, з огляду на зміст ст. 77, 79 ЦПК України, не доведені.

З огляду на зміст спору та наданих суду доказів майнові права на вищевказану комп`ютерну програму належать його авторові позивачу по справі, оскільки інше не встановлено договором від 23.12.2023 або будь-яким іншим договором чи законом.

Частиною 4 статті 440 ЦК України передбачено, що майнові права інтелектуальної власності на твір, створений за замовленням, належать замовникові, якщо інше не встановлено договором або законом. Замовник набуває майнові права інтелектуальної власності на твір, створений за замовленням, відповідно до закону або договору в момент, наступний за створенням такого твору, якщо інше не встановлено договором.

Особисті немайнові права та майнові права інтелектуальної власності на створену позивачем комп`ютерну програму «Мобільний додаток для комунікації з послуг клінінгу», незалежно від її завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження належать позивачу, оскільки випадків, передбачених законом, за якими особисті немайнові права та майнові права інтелектуальної власності можуть належати іншим особам, в судовому засіданні не встановлено, з огляду на відсутність належних та достовірних доказів.

Позивачу як автору комп`ютерної програми належали майнові права інтелектуальної власності на створений ним твір, які він передав (продав) на підставі авторського договору від 23.12.2022 відповідачу та факт такої передачі підтверджений актом приймання-передачі твору від 23.12.2022. Зазначений договір та акт підписані сторонами по справі електронними підписами у сервісі «Вчасно», що не суперечить вимогам ст. 207, 427 ЦК України.

Позивач, як автор твору у відповідності до ст. 15 та 31 Закону України «Про авторське право і суміжні права», в редакції закону станом на 23.12.2022 передав (відчужив) відповідачці майнові права суб`єкта авторського права, що оформлено авторським договором.

Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача заявленої суми заборгованості в розмірі 5000 доларів США та 3% річних в сумі 72,77 доларів США суд виходить з такого.

Однією із засад цивільного законодавства, що визначені і статті 3 ЦК України є свобода договору.

Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, що передбачено ч. 2 ст. 11 ЦК України. Частиною четвертою статті 12 ЦК України передбачено, що особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У відповідності до частини третьої цієї статті виконання цивільних обов`язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актами цивільного законодавства.

У відповідності до частини першої статті 15 ЦК України позивач має право на захист свого цивільного права у разі його порушення у спосіб, що визначений ст. 16 ЦК України примусове виконання обов`язку в натурі.

Зобов`язання у правовідношенні виникає, у тому числі, із договору. Частиною першою статті 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Частиною другою цієї статті передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

За укладеним 23.12.2022 договором сторони визначили предмет договору та його ціну (авторську винагороду) в розмірі 6000 доларів США, яка мала бути сплачена відповідачкою рівномірними частинами впродовж шести місяців із кінцевою датою сплати до 10.06.2023. Цим же договором визначено, що якщо розрахунок проводиться шляхом перерахування на карту позивача, то оплата проводиться в гривнях по курсу продажу АТ КБ «Приват Банк» на дату перерахунку.

Отже, суд доходить висновку про те, що сторони фактично визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті у виді долара США на день платежу по курсу продажу АТ КБ «Приват Банк».

Умову договору про те, що факт проведення розрахунків готівкою підтверджується розпискою позивача про отримання грошових коштів (випискою з рахунку відповідача про банківський переказ суми договору на рахунок позивача) також підтверджує домовленість про здійснення розрахунку у гривні по курсу продажу АТ КБ «Приват Банк».

Відповідач 13.01.2023 двічі здійснила перерахування на рахунок позивача в загальному розмірі 37 638 грн 26 коп. У подальшому жодних платежів не здійснювала, що стало приводом для звернення позивача до суду із зазначеним позовом.

Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Станом на 13.01.2023 (https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/archive/privat/2023-01-13/) курс конвертації за платіжними картками КБ «Приват Банк» був 37,4532 грн за 1 долар США (продаж).

Станом на 10.02.2023 (https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/archive/privat/2023-02-10/) курс конвертації за платіжними картками КБ «Приват Банк» був 37,4532 грн за 1 долар США (продаж). Отже, відповідач мала сплатити позивачу 37 453 грн. 20 коп.

Станом на 10.03.2023 (https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/archive/privat/2023-03-10/) курс конвертації за платіжними картками КБ «Приват Банк» був 37,4532 грн за 1 долар США (продаж). Отже, відповідач мала сплатити позивачу 37 453 грн. 20 коп.

Станом на 10.04.2023 (https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/archive/privat/2023-04-10/) курс конвертації за платіжними картками КБ «Приват Банк» був 37,4532 грн за 1 долар США (продаж). Отже, відповідач мала сплатити позивачу 37 453 грн. 20 коп.

Станом на 10.05.2023 (https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/archive/privat/2023-05-10/) курс конвертації за платіжними картками КБ «Приват Банк» був 37,4532 грн за 1 долар США (продаж). Отже, відповідач мала сплатити позивачу 37 453 грн. 20 коп.

Станом на 10.06.2023 (https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/archive/privat/2023-06-10/) курс конвертації за платіжними картками КБ «Приват Банк» був 37,4532 грн за 1 долар США (продаж). Отже, відповідач мала сплатити позивачу 37 453 грн. 20 коп.

Щодо позовної вимоги про стягнення 3% річних суд зауважує таке.

За приписами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором між сторонами інший розмір процентів не встановлений.

Отже, ураховуючи періодичність платежів за договором позивач вправі очікувати на стягнення із відповідача суми заборгованості за договором з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Розмір такої заборгованості має складати суму доданків за кожен місяць (з 10.02.2023 по 10.06.2023 окремо) визначеної суми боргу в гривні по курсу конвертації за платіжними картками КБ «Приват Банк» та нарахувань індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Представник позивача скористалася наданим їй правом уточнити, змінити чи доповнити зміст позовних вимог та подала заяву про зменшення позовних вимог та про стягнення із відповідача суми боргу в розмірі 5 072 долара 77 центів США, що складається із суми заборгованості в розмірі 5000,00 дол. США та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 72,77 дол. США.

Така вимога про стягнення із фізичної особи на користь іншої фізичної особи, котрі не є суб`єктами валютного законодавства щодо розрахунків між контрагентами у валюті не відповідає вимогам закону.

Представник позивача помилково вважає, що за цим позовом суд може постановити рішення про стягнення із відповідача заборгованості в іноземній валюті за аналогією із спорами про стягнення боргу в іноземній валюті за договором позики.

Відмінність правовідносин за договором позики та авторським договором полягає у тому, що за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а той зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Тобто, поверненню підлягають такі ж грошові кошти чи такі ж речі, визначені родовими ознаками.

Авторський договір покликаний (спрямований) на відчуження автором своїх майнових прав суб`єкта авторського права на твір набувачу за правилами, подібними до договору купівлі-продажу. Визначена сторонами такого правочину валюта зобов`язання може бути виражена в іноземній валюті. Однак, таке грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях і сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 11,12,13 ЦПК України щодо принципу пропорційності, враховуючи завдання цивільного судочинства; особливості предмета спору; засади змагальності та диспозитивність цивільного судочинства суд доходить висновку про те відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідачки заборгованості за авторським договором на користь позивача в іноземній валюті.

Окрім того, відповідно до приписів частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Частиною другою статті 13 ЦК України визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Позивач має право у спосіб, що визначений ст. 16 ЦК України, на захист свого цивільного права в зв`язку з його порушенням відповідачем. У даному випадку примусове виконання обов`язку в натурі. Обов`язок відповідача полягає у виконанні ним взятого на себе зобов`язання належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, яке виражене сторонами за домовленістю в іноземній валюті та має бути сплачене (виконане) у гривнях відповідно до правил, визначених у частині другій статті 533 ЦК України.

Отже, примушення відповідача виконати взяте на себе прострочене зобов`язання у спосіб, що не передбачений домовленістю сторін за авторським договором, а також як такий, що не відповідає вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, на думку суду, є порушенням прав відповідача.

Таким чином, встановивши правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в зв`язку з необґрунтованістю (недоведеністю) позовних вимог та невірно обраним способом захисту цивільного права, що порушує права відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Дійшовши висновку про відмову у задоволенні позову судові витрати, понесені сторонами, їм не відшкодовуються, а покладаються на них.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 3, 11, 14-16, 207, 420-423, 427, 433, 435, 440, 524, 533 та 625 ЦК України, згідно ст. 10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 211, 223, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за авторським договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 04.06.2024.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: О. І. Рева