КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4824/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Київ

Справа № 755/9415/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року, постановлену у складі судді Слободянюк А.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Аграрний фонд», Кабінету Міністрів України про визнання недійсним та скасування розпорядження, наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Аграрний фонд», Кабінету Міністрів України, в якому просить визнати протиправними і скасувати: розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року № 514-р «Про звільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків голови правління ПАТ «Аграрний фонд»; наказ ПАТ «Аграрний фонд» від 14 травня 2020 року № 169-к та наказ ПАТ «Аграрний фонд» від 18 травня 2020 року № 183-к «Про внесення змін до наказу про звільнення від 14 травня 2020 року № 169-к», поновити на посаді виконуючого обов`язки голови правління АТ «Аграрний фонд»; стягнути з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу передати справу для розгляду по суті до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Вказує, що предметом розгляду у справі № 761/16609/20 відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 року була вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 №183-к, стягнення на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням за п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Водночас у цій справі не розглядалось і не вирішувалось питання про поновлення трудових прав позивача шляхом поновлення його на посаді. Зокрема, постановою Північного апеляційного господарського суду було встановлено, що вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 № 183-к про звільнення на підставі статті 36 КЗПП України, а не п. 5 ст. 41 КЗпП України, є необґрунтованою та такою, що не підлягала задоволенню, а тому суд визнав ОСОБА_1 звільненим не у порядку припинення повноважень керівника, а у зв`язку з закінченням строкового трудового договору. Тобто, предмет і підстава заявленого позову у справі № 761/16609/20 та у справі № 755/9415/23 не є тотожними, не є подібними, а тому закриття провадження передчасно, необґрунтовано, оскільки порушує фундаментальний принцип доступу до суду особи, яка вважає свої трудові право порушеними.

Суд першої інстанції не врахував установлені преюдиції: у справі № 761/16609/20 суд дійшов висновку про звільнення ОСОБА_1 в іншому порядку, аніж передбачено п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, що позбавляє ОСОБА_1 права на вихідну допомогу. Водночас у справі № 761/16609/20 суд встановив, що ОСОБА_1 був звільнений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а тому наявні достатні підстави вимагати поновлення на посаді у порядку цивільного судочинства з огляду на відсутність передумов для звільнення у зв`язку з закінченням строкового трудового договору із дотриманням усталеної та практики Верховного Суду у подібних справах.

Вважає, що суд першої інстанції передчасно та необґрунтовано стверджує про аналогічність заявлених позовів, оскільки є очевидним нетотожність та неподібність заявлених позовів за своїм предметом та підставою вимог. Вказує, що ні поданими до відзиву доказами, ні жодним судовим рішенням не спростовано, що на момент звільнення у травні 2020 року, та на момент звернення до суду у липні 2023 року з цим позовом не настала саме та обставина, з якою пов`язана скасувальна умова укладеного трудового договору, - голова правління AT «Аграрний фонд» наразі не призначений, а обов`язки його керівника покладені на виконуючого обов`язки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Кабінету Міністрів України - Лісовенко О.О.,вважаючи доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Вказує, що у зазначеній справі спір стосується законності звільнення позивача, члена колегіального виконавчого органу ПАТ «Аграрний фонд», з посади виконуючого обов`язки голови правління товариства на підставі п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, відповідно до якого трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Від вирішення питання щодо законності звільнення за п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України залежить вирішення законності внесення змін до наказу про звільнення щодо підстави звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Зміна підстав звільнення ОСОБА_1 не змінює правову природу спірних правовідносин, оскільки відносини між сторонами, а саме між товариством та членом виконавчого органу товариства, якому довірено повноваження з управління товариством, не можуть розглядатися в площині трудового законодавства.

З огляду на те, що спір в основному стосується законності звільнення ОСОБА_1 за п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, яке за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від припинення трудового договору, визначеного трудовим законодавством, тому з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, спір належить розглядати за правилами господарського судочинства. Аналогічних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 27.10.2021 у справі № 752/5589/20 .

Зазначає, що позивач у цій справі фактично оскаржує рішення Кабінету Міністрів України, прийняті у формі розпоряджень, які відповідно до ч.3 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» є актами з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань.

Таким чином, оскільки спір виник не щодо корпоративних відносин, а предметом спору по суті є перевірка законності виконання владних управлінських функцій Кабінету Міністрів України щодо організації та забезпечення звільнення з посади виконуючого обов`язки голови правління товариства, вважає, що такий спір має ознаки публічно-правового спору, має розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача АТ «Аграрний фонд», вважаючи доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими, також просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Представники відповідачів Кабінету Міністрів України - Харчук Р.І., АТ «Аграрний фонд» - Каленська М.А. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги, що стосуються законності звільнення ОСОБА_1 за п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, яке за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від припинення трудового договору, визначеного трудовим законодавством, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18, від 13 жовтня 2020 року у справі № 683/351/16-ц та від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19, належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Суд зазначав, що від вирішення питання щодо законності звільнення за п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України залежить вирішення законності внесення змін до наказу про звільнення щодо підстави звільнення за п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Зміна підстав звільнення ОСОБА_1 не змінює правову природу спірних правовідносин, оскільки відносини між сторонами, а саме між товариством та членом виконавчого органу товариства, якому довірено повноваження з управління товариством, не можуть розглядатися в площині трудового законодавства. Саме до таких висновків дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 06 липня 2022 року у справі № 761/16609/20, предметом якої, відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 16 березня 2023 року та постанови Північного апеляційного господарського суду від 29 червня 2023 року, була вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 18 травня 2020 року № 183-к, яким було внесено зміни до наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 14 травня 2020 року № 169-к. Зокрема, постановою апеляційного господарського суду було встановлено, що вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 18 травня 2020 року № 183-к є необґрунтованою та такою, що не підлягала задоволенню.

Крім того, заявлена вимога щодо визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки оскаржуване розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року № 514-р є актом індивідуальної дії, а тому такий спір має розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Аграрний фонд», Кабінету Міністрів України, в якому просить:

- визнати протиправними і скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року № 514-р «Про звільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків голови правління ПАТ «Аграрний фонд»;

- визнати протиправними і скасувати наказ ПАТ «Аграрний фонд» від 14 травня 2020 року № 169-к про звільнення ОСОБА_1 в порядку п. 5 ст. 41 КЗпП України;

- визнати протиправними і скасувати наказ ПАТ «Аграрний фонд» від 18 травня 2020 року № 183-к «Про внесення змін до наказу про звільнення від 14 травня 2020 року № 169-к», яким внесено зміни до наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 14 травня 2020 року № 169-к та звільнено ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд» з 13 травня 2020 року в порядку пункту 2 частини 1 ст. 36 КЗпП України;

- поновити на посаді виконуючого обов`язки голови правління АТ «Аграрний фонд»;

- стягнути з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що його незаконно було звільнено з посади виконуючого обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд», адже не існує жодних підстав для такого звільнення та складання наказів ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 № 183-к «Про внесення змін до наказу про звільнення від 14.05.2020 № 169-к», учинення запису № 45 у трудовій книжці позивача.

Отже, спір стосується правомірності прийняття відповідачами рішення про припинення повноважень позивача на посаді виконуючого обов`язки голови правління, законності звільнення позивача з посади виконуючого обов`язки голови правління, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суд розглядає у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі дії є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з ч.4 ст. 236 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 10.04.2019 у справі № 510/456/17, від 08.11.2019 у справі № 667/1/16 Великої Палати Верховного Суду зроблено висновки про те, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу такого товариства міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 Цивільного кодексу України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

У постанові від 19.02.2020 у справі № 145/166/18 Великої Палати Верховного Суду зазначено, що рішення про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним. Оскільки цей спір стосується саме правомірності припинення повноважень виконавчого органу товариства, то він підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до постанови від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 Великої Палати Верховного Суду щодо розмежування юрисдикційності спорів між керівниками чи членами органу управління суб`єктів господарювання та зазначила, що: "За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України). До юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення)".

Відповідно до статті 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

У пунктах 1, 6, 7 статуту ПАТ «Аграрний фонд», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 698, зазначено, що ПАТ «Аграрний фонд» є акціонерним товариством, утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2013 року № 364. Засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Єдиним акціонером Товариства є держава в особі Мінагрополітики.

Згідно з пунктом 33 статуту ПАТ «Аграрний фонд» органами Товариства є загальні збори; наглядова рада; правління; ревізійна комісія.

Відповідно до пункту 43 цього статуту, правління є виконавчим колегіальним органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю. До складу правління входять голова правління, перший заступник голови правління, заступники голови правління та інші члени правління. Голова правління призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Мінагрополітики. Контракт з головою правління укладає Мінагрополітики за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12.01.2010 № 1-2/2010 у справі про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України роз`яснив, що реалізація учасниками акціонерного товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього товариства стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

У зв`язку з цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Зважаючи на викладене, зміст частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Тож правила пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України кореспондуються з положеннями частини третьої статті 99 ЦК України.

Отже, здійснення компетентним органом господарюючого суб`єкта права на усунення від посади відповідно до статті 99 ЦК України можливе в порядку реалізації ним своїх корпоративних прав у разі, якщо інше не передбачено статутом, і як підстава такого звільнення може бути зазначено посилання на пункт 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

При розгляді спору щодо розірвання трудового договору за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України має значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством та установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення, що підтверджує висновок про належний розгляд справи в порядку господарського судочинства.

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19), від 13.10.2020 у справі № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20) та від 23.02.2021 у справі № 753/17776/19 (провадження № 14-163цс20).

З матеріалів справи вбачається, що даний спір стосується законності звільнення позивача, члена колегіального виконавчого органу ПАТ «Аграрний фонд», з посади виконуючого обов`язки голови правління товариства на підставі п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, відповідно до якого трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Від вирішення питання щодо законності звільнення за п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України залежить вирішення законності внесення змін до наказу про звільнення щодо підстави звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Зміна підстав звільнення ОСОБА_1 не змінює правову природу спірних правовідносин, оскільки відносини між сторонами, а саме між товариством та членом виконавчого органу товариства, якому довірено повноваження з управління товариством, не можуть розглядатися в площині трудового законодавства.

З огляду на те, що спір стосується законності звільнення ОСОБА_1 за п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, яке за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від припинення трудового договору, визначеного трудовим законодавством, тому з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, спір належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Аналогічних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 27.10.2021 у справі № 752/5589/20 за позовом голови правління товариства до ПАТ "Аграрний фонд" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України, зобов`язання видати наказ про звільнення з посади голови правління товариства відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та внесення змін до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди.

Зазначене також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 761/16609/20.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 12.04.2023 у справі № 752/5589/20 при розгляді аналогічної справи, де сторонами є фізична особа та АТ "Аграрний фонд", про внесення змін до наказу про звільнення та стягнення вихідної допомоги при звільненні, Верховний Суд зазначив, що єдиним акціонером АТ «Аграрний фонд» є держава в особі Мінагрополітики, отже, голова правління мав призначатись на посаду та звільнятись з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Мінагрополітики.

З урахуванням висновків, викладених у вищевказаній постанові Верховного Суду, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 № 514-р "Про звільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків голови правління Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" по суті є рішенням акціонера (держави) про припинення повноважень ОСОБА_1 .

Те, що у розпорядженні Кабінету Міністрів України вжито термін "звільнення", а не припинення повноважень, не змінює юридичного значення цього документа - це рішення вищого органу управління акціонерного товариства про припинення повноважень ОСОБА_1 як виконуючого обов`язки голови правління ПАТ "Аграрний фонд".

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що предмет і підстава заявленого позову у справі № 761/16609/20 та у справі № 755/9415/23 не є тотожними, не є подібними, колегія суддів відхиляє, адже провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч.2 ст. 255 ЦПК України, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки даний спір стосується законності звільнення ОСОБА_1 за п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, яке за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від припинення трудового договору, визначеного трудовим законодавством, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 липня 2023 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за його позовом до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» та Кабінету Міністрів України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку з тих підстав, що позов не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, з огляду на що він позбавлений можливості доступу до суду за захистом порушеного права, - колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11 липня 2023 року у справі № 910/10637/23 відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» та Кабінету Міністрів України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку з тих підстав, що заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Однак, вирішуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказану ухвалу Господарського суду м. Києва , Північний апеляційний господарський суд у постанові від 27 листопада 2023 року зазначив, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що подана позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах України, оскільки спір в основному стосується законності звільнення ОСОБА_1 за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, яке за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від припинення трудового договору, визначеного трудовим законодавством, тому з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, спір належить розглядати за правилами господарського судочинства

Разом з тим, врахувавши, що судами різних юрисдикцій прийняті рішення між тими ж сторонами та про той же предмет спору, за наслідками яких відмовлено позивачу - ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог ( рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2021 у справі № 640/12383/20 ; рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі № 910/7852/20, яке постановою Північного апеляційного господарського від 24.02.2021 залишено без змін; постанова Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 у справі № 761/16609/20, якою скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі № 761/16609/20 та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 ), тому наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України. З огляду на викладене, постановою Північного апеляційного господарського суду від 27 листопада 2023 року ухвала Господарського суду міста Києва від 11 липня 2023 року була залишена без змін.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду в оскаржуваній ухвалі не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 07 червня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.