Головуючий суддя
в суді І інстанції Потапенко А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року Ржищівський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді- Потапенка А.В.,

за участі:

секретаря - Репях А.Г.,

позивача - ОСОБА_1 (не з`явилась),

відповідача - ОСОБА_2 (відеоконференція),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла цивільна справа за вказаним вище позовом ОСОБА_1 .

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що Дніпровським УП ГУ НП в м. Києві було складено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_2 26.06.2023 року, близько 22 год. 50 хв. він перебував в стані алкогольного сп`яніння за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 17, поруч із гуртожитком Київського механіко-технологічного коледжу. В цей час у нього виник умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, ігноруючи правила поведінки у суспільстві, з мотивів явної неповаги та зневажливого ставлення до громадського порядку і існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, що супроводжувалося особливою зухвалістю у вигляді пошкодження майна та спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілим. Реалізуючи свій умисел, в зазначений день, час та місці, діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до суспільства, які виразилися в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, що супроводжувалось особливою зухвалістю, в частині пошкодження майна, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки, обравши об`єктом своїх хуліганських дій вікна вхідних дверей гуртожитку Київського механіко-технологічного коледжу, підійшов до них, наніс декілька цілеспрямованих ударів кулаками правої та лівої руки, внаслідок чого скло в дверях розбилось. Продовжуючи реалізувати свої протиправні дії, ОСОБА_2 , ігноруючи зауваження сторожа гуртожитку, заліз всередину через розбите скло вхідних дверей, висловлюючись нецензурною лайкою, порушуючи спокій громадян, з хуліганських мотивів та явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, який супроводжувався особливою зухвалістю, почав стукати у вхідні двері кімнат, де на шум вийшла позивачка та її знайома ОСОБА_3 . В цей час, помітивши позивачку, у ОСОБА_2 виник протиправний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, ігноруючи правила поведінки у суспільстві, з мотивів явної неповаги та зневажливого ставлення до громадського порядку і існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, що супроводжувалося особливою зухвалістю у вигляді спричинення легких тілесних ушкоджень позивачці, підійшовши до останньої наніс їй один цілеспрямований удар кулаком правої руки в обличчя.

Відповідно до висновку експерта №042-1088-2023 у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження: синець на повіках лівого ока з переходом в підочно-виличну ділянку. Вищенвказане тілесне ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження. Враховуючи характер та локалізацію виявленого у потерпілої ОСОБА_1 тілесного ушкодження , дані протоколу проведення слідчого експерименту за її участі від 27.06.2023. можна заключити, що виявлене у неї тілесне ушкодження могло утворитись при умовах та у спосіб, на які вона вказує.

Позивачка вказує, що їй було завдано моральну шкоду, яка полягала в душевних стражданнях, пережитих у зв`язку із фактом побиття та неадекватної поведінки ОСОБА_2 , яку вона оцінює у розмірі 5 000 грн. Крім того, внаслідок нанесення тілесних ушкоджень, вона перебувала на лікуванні та понесла витрати близько 5 000 грн. Отже, вчиненням злочину позивачці завдано матеріальну шкоду та моральну шкоду у загальному розмірі 10 000 грн.

Позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, у загальному розмірі 10 000 грн.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, подавши клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити.

Відповідач у визначений судом строк не подав відзив на позов. 08.05.2024 (а.с.62-66) ОСОБА_2 подав письмові пояснення, де проти заявлених позовних вимог заперечував, вказуючи, що позивачкою не долучено доказів понесення матеріальних витрат та не вказано, чим саме завдано позивачці моральну шкоду. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримував надані письмові пояснення та просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Підтвердив, що позивачка була потерпілою у кримінальному провадженні стосовно нього. Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18.07.2023 йому призначено покарання у виді трьох місяців арешту. На даний час він відбув покарання.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно довідки від 28.06.2024 встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до лікаря, діагноз: черепно-мозкова травма. Проведено консультацію терапевта, невропатолога та офтальмолога та призначено прийом ліків (а.с.10, 11, 12, 13).

Згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.07.2023 року у справі №755/10138/23 (інформація з ЄДРСР), відповідача було визнано виннний у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді трьох місяців арешту. В резолютивній частині вироку зазначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

За змістом ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно зі ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінка суду аргументів сторін, доказів.

Що стосується стягнення витрат на відшкодування матеріальної шкоди.

Необхідною підставою для покладення на особу відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірних дій відповідача, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, й довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок, як обов`язкова умова відповідальності за заподіяні збитки, полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18)).

Протиправність дій відповідача по відношенню до позивача підтверджується вище зазначеним вироком суду, у якому встановлені обставини нанесення відповідачем тілесних ушкоджень позивачу.

Крім того, в матеріалах справи наявні медичні документи про огляд позивачки лікарем-терапевтом 28.06.2023, лікарем- неврологом 29.06.2023 та лікарем-офтальмологом 28.06.2023. Зазначені лікарі встановили діагнози та надали рекомендації для лікування (а.с. 10-13).

Разом з цим, щодо розміру завданої матеріальної шкоди у матеріалах справи відсутні квитанції про сплату за послуги медичної установи та квитанції, чеки або інші платіжні документи про придбання ліків.

Будь-яких інших доказів на підтвердження розміру завданого збитку матеріали справи не містять, тож вимоги позивачки про стягнення з відповідача 5000 грн. на відшкодування матеріального збитку належним чином не підтверджено.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення коштів на відшкодування матеріальної шкоди.

Що стосується стягнення витрат на відшкодування моральної шкоди.

По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Подібний висновок вкладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості, співрозмірності та справедливості, враховує характер правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, час і зусилля, необхідні для відновлення його прав і здоров`я, глибину фізичних і душевних страждань позивача та їх інтенсивність, перенесений позивачем фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень та вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн. є розумним і справедливим відшкодуванням моральних втрат позивача за встановлених судом обставин нанесення позивачці тілесних ушкоджень та пережитих нею у зв`язку із цим негативних подій психологічного характеру.

Отже, позовна вимога в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню у заявленому розмірі.

В порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 13, 76-82, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсолт п`ять) гривень 60 копійок (отримувач - ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN) - UA0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін:

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 27 травня 2024 року.

Суддя А.В. Потапенко