Справа 688/1177/24
№ 2-с/688/16/24
Ухвала

Іменем України

24 травня 2024 року м. Шепетівка

Суддя Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області Козачук С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з управління будинками, спорудами та прибудинковими територіями,

встановив:

23 травня 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, посилаючись на те, що 13 березня 2024 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області видано судовий наказ 688/1177/24 №2-н/688/76/24 про стягнення з нього на користь приватного підприємства «Управлінська компанія «Управдом» заборгованість за надані послуги з управління будинками, спорудами та прибудинковими територіями в сумі 7431 грн 39 коп та 302 грн 80 коп судового збору. З даним судовим наказом не погоджується, оскільки між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості і підстав її стягнення. Окрім цього зазначає, що про про існування судового наказу дізнався під час виклику до Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), отримавши копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 08 травня 2024 року. Жодних листів, електронних SMS повідомлень, копій судового наказу не отримувавав, а тому не міг знати про існуючу заборгованість. Також просив поновити строк для подання заяви про скасування судового наказу та звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на скрутний майновий стан через відсутність роботи, оскільки здійснює догляд за недієздатною мамою, яка є особою з інвалідністю І групи.

Дослідивши доводи заяви та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно допунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно судового наказу, виданого Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 13 березня 2024 року по справі 688/1177/24 №2-н/688/76/24, з ОСОБА_1 стягнуто на користь приватного підприємства «Управлінська компанія «Управдом» заборгованість за надані послуги з управління будинками, спорудами та прибудинковими територіями в сумі 7431 грн 39 коп та 302 грн. 80 коп. судового збору.

З акту про неможливість вручення копії судового наказу від 19 березня 2024 року слідує, що вручити копію судового наказу ОСОБА_1 не вдалося, оскільки останній був відсутній за вказаною адресою.

З заяви про скасування судового наказу від 23 травня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 з судовим наказом не погоджується та просить його скасувати, оскільки між сторонами існує спір про розмір заборгованості і підстави стягнення такої заборгованості.

Відповідно ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши додані до заяви матеріали, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити та скасувати судовий наказ від 13 березня 2024 року.

Згідно ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржика про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого ч.1 ст. 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

За загальним правилом, поважними причинами визнаються такі причини або обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух, а право на право на доступ до суду, закріплене у Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

У справі «Делькорт проти Бельгії», рішення від 07.01.1970, ЄСПЛ зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Відповідно до практики ЄСПЛ «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п. 1 ст. Конвенції, а відмова суду вирішувати фактичні обставини справи, які є значущими у вирішенні спору може спричинити порушення ст. 6 Конвенції («Терра Вонінген Б.В. проти Нідерландів» п. 53-55).

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» наголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, у кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

За даних обставин, враховуючи відсутність доказів отримання судового наказу боржником, суд вважає доводи ОСОБА_1 про поважність пропуску строку на подання заяви про скасування судового наказу обґрунтованими, відтак цей строк підлягає поновленню.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст.170 ЦПК України, до заяви про скасування судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частиною другою статті 133 ЦПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Зокрема, законом який регулює питання про сплату судового збору, його розмір, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати судового збору є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до положень п. 29 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах відповідно достатті 8 Закону N 3674-VІ та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Враховуючи майновий стан заявника, докази надані на підтвердження обставин, зазначених у заяві щодо майнового стану, з метою уникнення перешкоджанню у доступі до правосуддя, вважаю за необхідне звільнити заявника від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 170, 171 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суддя-

ухвалив:

Звільнити заявника ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання до суду заяви про скасування судового наказу.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для подання заяви про скасування судового наказу, виданого Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 13 березня 2024 року, по справі 688/1177/24 №2-н/688/76/24 за заявою приватного підприємства «Управлінська компанія «Управдом» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з управління будинками, спорудами та прибудинковими територіями.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з управління будинками, спорудами та прибудинковими територіями- задовольнити.

Скасувати судовий наказ, виданий Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 13 березня 2024 року, по справі 688/1177/24 №2-н/688/76/24 за заявою приватного підприємства «Управлінська компанія «Управдом» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з управління будинками, спорудами та прибудинковими територіями в сумі 7431 грн 39 коп та 302 грн. 80 коп. судового збору.

Роз`яснити стягувачу приватному підприємству «Управлінська компанія «Управдом» право на звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Світлана КОЗАЧУК