У х в а л а

20 травня 2024 року

м. Київ

Справа № 213/4107/23

Провадження № 61-6562ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - відповідач)

на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 1 квітня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивачка) до відповідача про стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди і

в с т а н о в и в:

1. У вересні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача 172 875,20 грн відшкодування майнової шкоди та 10 000,00 грн відшкодування моральної шкоди. Обґрунтувала позов так:

позивачка є власником автомобіля марки «Nissan Almera 1.8» сірого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 (далі - автомобіль позивачки);

7 вересня 2022 року близько 22:20 години за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Олександра Станкова, 9-Б, сталося загоряння автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 213 CDI» жовтого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що належить відповідачеві. Унаслідок цього загорівся автомобіль позивачки;

8 вересня 2022 року дані про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 270 Кримінального кодексу України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000245. У тому провадженні встановили, що пожежа виникла внаслідок порушення встановлених законом вимог пожежної або техногенної безпеки;

на підставі постанови від 14 листопада 2022 року про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи 5 грудня 2022 року експерт підготував висновок № СЕ-19/104-22/36958-АВ, згідно з яким встановив, що ринкова ціна автомобіля позивачки, який був у технічно справному стані, без урахування пробігу, фактичного технічного стану комплектації та укомплектованості, умов експлуатації (зберігання) станом на 7 вересня 2022 року складала 172 875,20 грн;

відповідач своїми діями завдав позивачці також моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях і хвилюваннях через значні пошкодження її автомобіля, приведення його у непридатний для використання стан, неможливість скористатися ним, хоча в автомобілі вона має потребу через активний спосіб життя, поганий стан здоров`я та у зв`язку з роботою.

2. 6 листопада 2023 року Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області постановив ухвалу, згідно з якою відкрив провадження у справі та вирішив її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

3. 22 грудня 2023 року цей суд ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив, а 1 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову про залишення рішення суду першої інстанції без змін. Мотивували так:

належний відповідачеві транспортний засіб, який не рухався (перебував на тимчасовій зупинці автотранспорту), але спричинив завдання шкоди внаслідок його загоряння, слід кваліфікувати як джерело підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 Цивільного кодексу України. Обов`язок відшкодування майнової шкоди незалежно від вини покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки;

відповідач не надав доказів, що шкода належному позивачці транспортному засобу була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого;

визначаючи розмір моральної шкоди, суд урахував, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачці завдані моральні та душевні страждання, пов`язані з тимчасовою втратою можливості користуватися її автомобілем.

4. 30 квітня 2024 року відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та скерувати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Предметом спору є стягнення 172 875,20 грн відшкодування майнової шкоди та 10 000,00 грн відшкодування моральної шкоди. Ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

5.5. Відповідач подав касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. У касаційній скарзі не обґрунтував випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Відповідач отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.6. Відповідач подав касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права відповідача на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 1 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали скерувати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
В. І. Крат