Справа № 357/756/24
Провадження № 2/357/1448/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Фельтіна Н. А.,

За участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

предстанвика відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В :

27 грудня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягувати з відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на свою користь на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 25% заробітної плати, щомісячно, починаючи з подання заяви до закінчення навчання.

В обґрунтування позову вказано, позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах, з 2003 року по 2015 рік, з ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася спільна дитина, ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія. Донька проживає з нею в місті Біла Церква. Позивач працює в ФОП ОСОБА_6 , де отримує 0,5 мінімальної заробітної плати, також є інвалідом 3 групи, на підставі довідки МСЕК. Відповідно до зазначених обставин не має можливості забезпечити повноцінний та всебічний розвиток дитини на достатньому рівні. Дочка навчається на платній основі в Білоцерківському національному аграрному університеті. Згідно договору про надання платних послуг вартість навчання становить 89000 грн. за 5 років (по 17800 грн. за рік). Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає.

11 січня 2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

19 лютого 2024 року отримано відповідь з Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року ухвалою судді відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Судовий розгляд призначено на 01 квітня 2024 року.

01 квітня 2024 року судове засідання було відкладено за клопотанням позивача на 22 квітня 2024 року.

29 квітня 2024 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Семенюти Р.А., в якій просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що на даний час Відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 25% заробітної плати щомісячно, так як: не має роботи; має ряд захворювань: 25.10.2023 року отримував консультацію у лікаря в ТОВ «БЦ клінік», де йому було поставлено діагноз остеохондроз ПВХ, ускладнених килами, ретроспонділолістези, радикульпатія, стійкий різко виражений больовий синдром та стато-динамічні порушення внаслідок чого йому рекомендовано МРТ ПВХ та медикаментозне лікування. З 22.03.2024 року по 01.04.2024 року проходив стаціонарне лікування в Білоцерківській ЦРЛ з діагнозом хронічний вертеврогенний радикулоневрит, з парезом лівої стопи. Стійким вираженим больовим синдромом, нейродистрофічними нейросудинними змінами, статико-динамічним порушенням, остеохондроз, потрузії з ознаками відносного стенозу хребетного каналу, та йому рекомендовано утримуватись від фізичних навантажень, носіння ортопедичного каркасу, проведення СНМГ. Консультація нейрохірурга та медикаментозне лікування. Внаслідок свого стану здоров`я всі наявні збереження витрачаються на лікування. Крім того, він щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем свого проживання, щомісячно несе витрати на придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, що також повинно враховуватися при розгляді справи про стягнення аліментів, як обов`язкові витрати відповідача, які він не може не здійснювати. Крім того, відповідач доглядає за матір?ю похилого віку. Відповідач не має у власності будь-якого нерухомого майна та внаслідок стану здоров`я на даний час працювати не може.

22 квітня 2024 року судове засідання було відкладено за клопотанням позивача та представника відповідача на 22 травня 2024 року.

15 травня 2024 року на адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Судовий розгляд у справі, призначений на 22 травня 2024 року, судом відкладено на 24 травня 2024 року, та визнано явку сторін в судове засідання обов`язковою.

24 травня 2024 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про долучення доказів та про залучення ОСОБА_5 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

В судовому засіданні позивач підтримала свої заяви та просила суд їх задоволити, додатково вказавши на те, що додаткові докази не могла подати своєчасно через перебування на лікуванні.

Представник відповідача при вирішенні заяви про залучення третьої особи поклався на думку суду та заперечив проти долучення доказів до матеріалів справи у зв`язку з несвоєчасністю їх подання позивачем.

Протокольною ухвалою суду від 24 травня 2024 року судом задоволено заяви позивача. Долучено докази до матеріалів справи, так як останні подані позивачем до початку першого судового засідання у справі та залучено ОСОБА_5 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на сторін позивача, так як рішення суду може вплинути на права та обов`язки останньої.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила суду, що її донька проживає разом з нею, а вона маючи групу інвалідності вимушена працювати на трьох роботах щоб забезпечити нормальні умови проживання та навчання доньки. Вона намагалася спілкувати ся з батьком дитини відповідачем у справі з приводу надання матеріальної допомоги для навчання доньки, проте останній відмовився від пропозиції, пояснивши, що доньці не потрібно навчатися, а потрібно йти на роботу. Відповідач не має групи інвалідності, неофіційно працює, має два земельних паї та є членом особистого селянського господарства, маючи у власності два автомобілі. Відповідач проживає з матір`ю в будинку, за які не сплачує комунальні послуги, так як ого матір отримує субсидію. Особисто позивач двічі оплачувала вартість навчання доньки в Білоцерківському національному аграрному університеті та буде продовжувати оплату навчання до закінчення донькою університету. Відповідач відмовляється надавати будь-яка матеріальну допомогу на утримання доньки, навчання її в університеті, придбання ноутбука, який потрібен доньці для навчання

Представник відповідача адвокат Семенюка Р.А. пояснив суду про неможливість забезпечення особистої участі відповідача в судовому засіданні. Просив суд визнати недопустимими докази, подані позивачем перед початком судового розгляду, як такі, що подані в порушенням вимог ЦПК України. Заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позову заяву. Додатково пояснив, що матеріали справи не містять доказів з приводу того, що дитина проживає за матір`ю та знаходиться на її матеріальному утриманні, вказавши на те, що дитина зареєстрована за місцем реєстрації та проживання батька і останній її утримує, тому мати дитини є неналежним позивачем.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задоволити. Додатково пояснила суду, що вона хоч і зареєстрована за місцем проживання батька в селі Дрозди Білоцерківського району, проте проживає за матір`ю в АДРЕСА_1 . Вона навчається на 1 курсі Білоцерківського національного аграрного університету, на заочній формі навчання. На протязі року у неї три сесії, які тривають від 12 до 15 днів, на протязі кожних чотирьох місяців. Крім цього, вона є старостою групи, намагається вчитися на відмінно, з метою отримання червоного диплому, у зв`язку з чим та пише доповідь, об`єм якої має бути не меншим 80 аркушів. В період між сесіями вона продовжує самостійно навчатися. Для навчання їй потрібен ноутбук, але через відсутність коштів вона вимушена користуватися телефоном та планшетом. На роботу вона не може влаштовуватися так як їй відмовляють через відсутність стажу. Крім цього, вона пройшла курси навчання на візажиста по нарощуванню вій, проте у зв`язку з різким погіршенням зору, на даний час не може виконувати вказану роботу та проходить курс лікування для відновлення зору. Для навчання вона купує підручники, так як бібліотека університету, безкоштовно підручники не видає. Батько їй не надає грошових коштів на проживання та навчання, кажучи про те, щоб вона залишила навчання в університеті та працевлаштувалася.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 0515665.

Згідно довідки № 013 від 13.12.2023, виданої Білоцерківським національним аграрним університетом ОСОБА_5 навчається на першому курсі заочної форми навчання, в Білоцерківському національному аграрному університеті за спеціальністю «Право».

Відповідно до договору про навчання у закладі вищої освіти від 10 серпня 2023 року укладеним ОСОБА_5 із Білоцерківським національним аграрним університетом, ОСОБА_5 навчається у вказаному навчальному закладі, а фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб.

Договором про надання платної освітньої послуги від 10 серпня 2023 року визначено загальну вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання 89000,00 грн. (17800 грн. за рік).

За перший рік навчання позивач сплатила грошові кошти в сумі 8 950,00 грн.31 серпня 2023 року та в сумі8 900,00 грн. 27 грудня 2024 року.

З 22 березня 2024 року до 01 квітня 2024 року відповідач перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Білоцерківська центральна районна лікарня» Маловільшанської сільської ради з основним діагнозом «Хронічний вертеврогенний радикулоневрит, з парезом лівої стопи. Стійким вираженим больовим синдромом, нейродистрофічними нейросудинними змінами, статико-динамічним порушенням, остеохондроз, потрузії з ознаками відносного стенозу хребетного каналу.

Відповідно до лікувальних та трудових рекомендацій, наданих вказаним лікувальним закладом при виписці пацієнта, відповідачу рекомендовано утримуватись від фізичних навантажень, носіння ортопедичного каркасу, проведення СНМГ.

Згідно консультативного висновку спеціаліста невролога від 25.10.2023 року ТОВ «БЦ Клінік» відповідачу призначено медикаментозне лікування.

Відповідач має зареєстроване місце проживання разом з його матір`ю ОСОБА_7 , яка є пенсіонером. За місцем проживання відповідача також зареєстрована його донька ОСОБА_8 .

Нерухоме майно на праві власності відповідачу не належить. ОСОБА_9 , який і слів представника відповідача, є батьком відповідача, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Представником відповідача долучнео докази оплати послуг з комунальних послуг, зі змісту яких не вбачається про те, що вони здійснені безпосередньо відповідачем.

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей.

Відповідно до принципу 2 та принципу 4 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма та дев`ята статті 7 СК України).

Сімейний Кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (частини перша та друга статті 141 СК України).

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі № 6-1296цс15 вказано про те, що правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.»

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У своїй постанові по справі №644/3610/16-ц від 17 квітня 2019 року Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує.

Частинами 1, 2, 3 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 76, 77, 78, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З матеріалів справи вбачається, що донька сторін ОСОБА_5 досягла повноліття та навчається на заочній формі навчання за контрактом за спеціальністю «Право».

Відповідач є працездатною особою, немає встановленої групи інвалідності з протипоказаннями до роботи.

Суд критично оцінює посилання відповідача у своїй заяві, те, що він щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем свого проживання, щомісячно несе витрати на придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, що також повинно враховуватися при розгляді справи про стягнення аліментів, як обов`язкові витрати відповідача, які він не може не здійснювати, оскільки такі обставини не слугують підставою для звільнення від обов`язку утримання доньки, яка продовжує навчання.

Твердження відповідача про те, що він здійснює догляд за матірю, яка є особою похилого віку не спростовує твердження про необхідність надання мтаеріальної допомоги повнолітній дитині, яка продовжу навчання.

Крім цього, суду не надано доказів того, що матір відповідача не отримує пенсію, та перебуває на повному утриманні в сина, та доказів того, що остання визнана судом недієздатною з призначенням відповідача її опікуном.

Посилання відповідача на наявність у нього ряду захворювань не можуть бути беззаперечним аргументами його незадовільного матеріального становища, що унеможливлює надання матеріальної допомоги в розмірі 1/4 частці від заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання доньки, яка продовжує навчання.

На підтвердження факту наявності захворювань та неможливості працювати відповідач подає до суду виписки з лікувальних закладів, проте останні містить рекомендації утримуватися від фізичних навантажень та не містить необхідність звернення до МСЕК для отримання групи інвалідності.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідач надав докази проходження стаціонарного лікування після відкриття провадження у даній справі.

Разом з тим, позивач, маючи інвалідність 3 групи не має змоги самостійно утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання.

Проаналізувавши обставини у справі в їх сукупності, суд, дійшов висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги на утримання доньки, а відповідач, будучи працездатною особою має можливість надавати їй матеріальну допомогу на період навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

На користь такого рішення суд зазначає про те, що позивачці необхідно надавати кошти в якості оплати за навчання її доньки, купувати для неї підручними, ноутбук, одяг, продукти харчування та засоби особистої гігієни, так як донька сторін, в силу навчання та відсутності освіти та трудового стажу, необхідного для одержання роботи, не в змозі самостійно себе забезпечити.

Суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що дитина проживає за однією адресою з батьком та перебуває на утриманні в останнього, так як наявність реєстрації дитини за місцем проживання батька не свідчить про фактичне проживання дитини за місцем її реєстрації. Крім цього, як дитина так і її мати в судовому засіданні пояснили, що проживають разом, окремо від батька та всі кошти на утримання дитини надає її матір.

В договорі про навчання доньки, останньою було зазначено місце її реєстрації, так як у відповідному пункті шаблону договору було вказано на необхідність зазначення місце проживання (реєстрації), про що було додатково вкзазано третьою особою у своєму поясненні.

Представником відповідача не спростовано пояснення позивача та третьої особи в судовому засіданні з приводу проживання дитини з матір`ю, та надання останньої коштів на утримання та навчання дитини.

Будь-яких доказів надання матеріальної допомоги батьком дитини, відповідачем та його представником до матеріалів справи не долучено, у зв`язку з чим суд критично оцінює твердження відповідача та його представника про проживання доньки з батьком та її утриманні останнім.

Суд також не бере до уваги твердження представника відповідача про визнання недопустимим доказу, поданого позивачем на підтвердження факту оплати вартості навчання в університеті, так як вказаний доказ подано до початку першого судового засіданні у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, та вказаний доказ має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що судом прийнято рішення про задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 0,4 відсотків від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на дачу подання позову (27 грудня 2023 року), в сумі 1073,60 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 142, 206, 258, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання - задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 грудня 2023 року та до досягнення ОСОБА_5 23 років, але не більше як на період до закінчення навчання.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу про стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: матеріали справи не містять.

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання: АДРЕСА_3 . РНОКПП: матеріали справи не містять.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: матеріали справи не містять.

Суддя М. М. Бебешко