№ 207/4150/24
№ 2/207/1265/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м.Кам`янське

Суддя Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області Бушанська О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , м.Дніпро до Садівничого товариства «Будівельник», м.Кам`янське, Дніпропетровської області про визнання дій незаконними та скасування рішення, відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до Садівничого товариства «Будівельник», в якому просила: визнати недійсними, скасувати протокол №2 від 16.04.2022 та протокол № (невідомий) від 15.07.2023 та поновити ОСОБА_1 в членстві садового товариства «Будівельник» та повернути в користування земельну ділянку разом із садовим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати голову садівничого товариства «Будівельник» ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, викладену в протоколі №2 від 16.04.2022 відносно ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі двох мінімальних заробітних плат, тобто 16000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що:

- під час розгляду членами правління питання щодо позбавлення членства та виключення із членів садівничого товариства «Будівельник» ОСОБА_1 , а також складання протоколу №2 від 16.04.2022 та протоколу № (невідомий) від 15.07.2023, ОСОБА_1 жодного разу не повідомили про дату та час розгляду членами правління даних питань та складанні протоколів, як наслідок, позбавили можливості особисто приймати участь при розгляді правлінням питання, що стосувались її прав членства у СТ «Будівельник»;

- протокол №2 від 16.04.2022 та протокол № (невідомий) від 15.07.2023 не засвідчені печаткою товариства;

- під час складання протоколу №2 від 16.04.2022 та протоколу № (невідомий) від 15.07.2023, жодних порушень за ОСОБА_1 Правил внутрішнього розпорядку в колективному садівництві, Статуту СТ «Будівельник», Закону України «Про кооперацію», Конституції України, невиконання рішень правління чи загальних зборів не виявлено та не зафіксовано, а також не надано ОСОБА_1 строк для ліквідації порушення перед виключенням порушення з членів товариства;

- внаслідок протиправних дій голови СТ «Будівельник» ОСОБА_2 , ОСОБА_1 була позбавлена земельної ділянки та права бути членом СТ «Будівельник»;

- через розповсюдження відносно ОСОБА_1 недостовірної інформації, останній було завдано моральну шкоду.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для відкриття провадження у даній справі, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За приписами ч.1 ст.17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (ч.1 ст.18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

При цьому Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у параграфі 24 свого рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Таким чином, важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями визначення судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, що встановлений законом або договором, чи іншим способом, що є ефективним та не суперечить закону.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 3 ч.1 ст.20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Отже, господарським судам підвідомчі справи, що виникають із корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

У даному випадку ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, зокрема, просить визнати недійсними, скасувати протокол №2 від 16.04.2022 та протокол №(невідомий) від 15.07.2023 та поновити ОСОБА_1 в членстві садового товариства «Будівельник» та повернути в користування земельну ділянку разом із садовим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач, зокрема, посилається на те, що правовідносини, що склалися між сторонами урегульовано Законом України «Про кооперацію», а відтак і правовідносини за їх участю мають регулюватися відповідно до цього законодавства.

Суд зауважує, що Законом України «Про кооперацію» передбачено особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами, які за напрямами діяльності можуть бути, зокрема, садово-городніми.

У статті 12 Закону України "Про кооперацію" визначено основні права та обов`язки члена кооперативу, серед яких: участь у господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном; утворення спеціальних комісій із залученням як консультантів найманих працівників; прийняття рішень про вступ кооперативу до кооперативних об`єднань; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію кооперативу.

Рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу.

У статті 16 Закону України "Про кооперацію" вказано, що виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу статті 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 ГК України).

Відповідно до статті 94 ГК України господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів.

За приписами ст.167 ГК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Садівничі товариства є обслуговуючими кооперативами і саме ця організаційно-правова форма більше відповідає меті створення садівничого товариства. Використання для ведення садівництва, городництва та дачного господарства організаційно-правової форми споживчого або обслуговуючого кооперативу як юридичної особи, утвореної фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування (стаття 1 Закону України «Про кооперацію»), відповідає суті вказаної діяльності.

У даній справі спір стосується реалізації прав члена кооперативу на управління кооперативом, тобто корпоративних за змістом правовідносин, а відповідно до п.3 ч.1 ст.20 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають із корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів, тому цей спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 695/2665/16-ц.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що у вказаній справі спір виник з корпоративних відносин, що мають місце між учасником (членом) Садівничого товариства «Будівельник» та самим товариством, тому цей спір має розглядатись за правилами господарського, а не цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1ст.186 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.19,186 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Будівельник» про визнання дій незаконними та скасування рішення, відшкодування моральної шкоди.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області в порядку господарського судочинства

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя О.В.Бушанська