КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/3056/24 Головуючий у суді І інстанції: Шестопалова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року відмову у поновленні пропущеного строку на звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, як правонаступника Фонду соціального страхування України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2024 року ОСОБА_1 подав до Ірпінського міського суду Київської області позовну заяву до Пенсійного фонду України, як правонаступника Фонду соціального страхування України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та скасування наказу, згідно якої позивач просить поновити строк для подання даної позовної заяви у зв?язку із його пропуском з поважних причин; визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 від 27.03.2023 № 54-к; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління організаційної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України; стягнути з Фонду соціального страхування України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 31.03.2023 року по дату винесення рішення виходячи із розрахунку середньоденної заробітної плати, яка становить 3721,89 грн; допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць; визнати незаконним та скасувати наказ «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 16.01.2023 № 9-ОД; судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

В обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач посилається на те, що позивачем у квітні 2023 року подано позовну заяву до Фонду соціального страхування України, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.04.2023 року у справі № 758/4453/23 відкрито провадження у справі, 11.07.2023 року ухвалою суду замінено відповідача по справі з Фонду соціального страхування України на його правонаступника Пенсійний фонд України. Після тривалого судового розгляду ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2023 року позовна заява залишена без розгляду. Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.12.2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 щодо оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2023 року у справі № 758/4453/23. Постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2024 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін. Ухвала про залишення без розгляду була прийнята з підстав підписання позовної заяви представником Позивача без належних повноважень, отже позивач не втратив право на звернення до суду та судовий захист. Вказував, що строк для подання позовної заяви пропущено з поважних причин та підлягає поновленню.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, як правонаступника Фонду соціального страхування України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та скасування наказу повернуто позивачу без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти постанову про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що в період розгляду першої позовної заяви, відбулось переривання строків позовної давності визначеної ст. 233 КЗпП України, а відтак на переконання апелянта наявні підстави для поновлення строку подання позовної заяви щодо захисту трудових прав.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався також на те, що позивач не міг подати інший позов в період розгляду першої позовної заяви, оскільки не було б беззаперечною підставою для повернення позовної заяви. Позивачем до позовної заяви у справі № 367/3056/24 додано ухвали Подільського районного суду м. Києва та постанова Київського апеляційного суду у справі № 758/4453/23, які підтверджують неможливість подання іншого позову до тієї самої сторони із тих самих підстав, в період розгляду справи № 758/4453/23.

Тому апелянт вважає, що суд першої інстанції незаконно позбавив позивача права на судовий захист щодо відновлення його трудових прав, а отже оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду та повертаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено пропуск звернення до суду з поважних причин, заява про поновлення строку звернення до суду не обгрунтована, не містить належних доказів на підтвердження тієї обставини, що мали місце непереборні обставини, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що така заява не підлягає задоволенню.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.04.2023 року у справі № 758/4453/23 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа: голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

В подальшому, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа: Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.12.2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 щодо оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2023 року у справі № 758/4453/23.

Постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2024 року ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року про залишення позову без розгляду - залишено без змін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з відкритих відомостей Єдиного державного реєстру вбачається вище вказана постанова апеляційного суду оприлюднена 19.03.2024 року.

19.03.2024 року ОСОБА_1 подав (направив засобами поштового зв`язку) повторно позовну заяву до Пенсійного фонду України, як правонаступника Фонду соціального страхування України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та скасування наказу.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, як правонаступника Фонду соціального страхування України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та скасування наказу повернуто позивачу без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин 1-2 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Передбачений у статті 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору та вказаною нормою Закону визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

У відповідності до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно з пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9, встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного чи тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи і обов`язки сторін.

Таким чином, з аналізу вищевказаного законодавства вбачається, що перш ніж застосовувати наслідки спливу строку на звернення до суду суд має встановити чи порушено трудові права позивача. Якщо вони не порушені, то суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. У разі якщо позовні вимоги є обґрунтовані, в той же час суд першої інстанції встановив факт пропуску позивачем строку на звернення до суду без поважних причин, суд повинен відмовити з цих підстав, ухвалюючи при цьому рішення суду, а не шляхом постановлення ухвали про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку на пред`явлення позову, залишаючи відповідний позов без розгляду.

Крім того, вичерпний перелік підстав залишення позову без розгляду наведено в ст. 257 ЦПК України; він не містить такої підстави, як пропущення строку звернення до суду та відмова в його поновленні. До того ж за змістом ст.ст. 233 і 234 КЗпП України у їх сукупності, строк звернення до суду є матеріальним, а не процесуальним, як то помилково зазначив місцевий суд в оскаржуваній ухвалі. Виходячи з цього і з приписів ст.ст. 12, 13 ЦПК України, питання про поважність (неповажність) причини пропуску строку, про який йдеться, у законний спосіб може бути вирішене лише у ході розгляду справи, а не на стадії вирішення питання про відкриття провадження у ній.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вказані обставини не дослідив, та прийшов до помилкового висновку про залишення позову без розгляду.

Вказане призвело до постановлення помилкової ухвали та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «06» червня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник