Справа № 308/3135/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Майор Ю.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11.11.2006 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 було укладено шлюб. У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що добровільно платити аліменти на утримання дітей відповідач не бажає, а вирішити це питання іншим шляхом неможливо, питання про стягнення коштів (аліментів) на утримання дітей необхідно вирішувати у судовому порядку.

Позивач зазначає, що відповідач є працездатним та не має на утриманні інших осіб. В той же час, дохід позивачки не дозволяє самостійно забезпечити дітям необхідні життєві потреби в повному обсязі у зв`язку із їх навчанням (в тому числі індивідуальні навчання) та необхідністю значних витрат на їх виховання та догляд.

З посиланням на викладене, позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , кошти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Позиція сторін по справі

Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовільнити. Вказала про наявність судового рішення про розірвання шлюбу між сторонами, яке набуло законної сили.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 подав до суду заяву про визнання позовних вимог про стягнення аліментів, яку в судовому засіданні підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей.

Заяви. Клопотання.

20.03.2024 року представник відповідача подав до суду заяву про вступ у справу як представника.

21.03.2024 року представник відповідача подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

26.03.2024 року представник відповідача подав до суду заяву про відкладення розгляду справи.

04.04.2024 року представник відповідача подав до суду заяву про визнання позовних вимог в частині стягнення аліментів.

22.04.2024 року представник відповідача подав до суду заяву про відкладення розгляду справи.

22.04.2024 року представник позивача подала до суду заяву про зміну позовних вимог.

03.05.2024 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

01.03.2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято справу та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

23.05.2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду відмовлено у прийняті заяви ОСОБА_3 про зміну позовних вимог.

23.05.2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду закрито провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в частині позовних про розірвання шлюбу.

Заслухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи івирішення спорупо суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 11.11.2006 року у виконкомі Широколузької сільради Тячівського району Закарпатської області про що було зроблено актовий запис № 20, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_3 від 11.11.2006 року.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких приєднані до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні вказала про наявність судового рішення про розірвання шлюбу між сторонами, яке набуло законної сили. Представник відповідача в судовому засіданні визнав вказані обставини.

Правовідносини між сторонами випливають із нормСімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимогст. 180 Сімейного Кодексу Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, відповідно дост.51 Конституції України, батьки зобов`язаніутримувати дітейдоїх повноліття.

Відповідач ОСОБА_4 свій обов`язок утримувати дітей, що передбачений ст. 180 СК України , як стверджує позивач, не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини ( забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 183 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від доходу її батька.

Частиною 5 ст. 183 СК України визначено стягнення аліментів у розмірі : на одну дитину однієї чверті; на двох дітей однієї третини; на трьох і більше дітей половини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2024 рік» затверджено на 2024 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років : з 1січня 2024 року - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років з 1січня 2024 року - 3196 гривень.

Відповідно до вимог ч. 2ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача, відповідача, стан здоров`я, потреби дітей, та працездатний вік відповідача, відповідач є фізично здоровою особою (докази протилежного не надано до суду) , що здатна забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і неповнолітніх дітей, враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків.

Факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено.

Будь-яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дитини в судовому засіданні не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини,ч.ч. 7, 8ст. 7СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини -права на утримання,яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Оскільки діти сторін проживають разом з матір`ю, а ОСОБА_4 є їх батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_3 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, а відтак наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, які присудити у частці 1/3 частини усіх видів заробітку, щомісяця, але неменше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за вибором матері дитини, разом з якою проживають діти починаючи стягувати з моменту подання позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що відповідає приписам ст. 183 СК України, таким чином задовольняючи повністю позовні вимоги.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері , так і батька.

З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дитини: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до її віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у її утриманні, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, слід визначити розмір аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача на утримання дітей , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня подачі позовної заяви до суду 19.02.2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття,що відповідає приписам ст. 183 СК України, таким чином задовольняючи повністю позовні вимоги.

Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку ст. 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки з позовом позивач звернулася 19.02.2024 року, аліменти на утримання дітей підлягають стягненню з цієї дати.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень .

Керуючись ст.ст.12,76,81,141, 259,263-265,268, 272 273, 352,354 ЦПК України, ст.ст. 182-184 Сімейного Кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у частці 1/3 від заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду 19.02.2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави суму судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка: АДРЕСА_1 );

Відповідач ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Дата складання повного тексту рішення суду 27.05.2024.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца