Справа № 168/411/24
Провадження № 2/168/192/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Сухоручко Ю.О.,

секретар судового засідання Таксюк О.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, з 22.11.2009 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстрований Галиновільською сільською радою Старовижівського районного Волинської області, актовий запис № 11. Від сумісного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі подружніх відносин з відповідачем не підтримують, оскільки мають різні погляди на права та обов`язки подружжя, проживають окремо, не ведуть спільного побуту та господарства. Шлюб існує лише формально. Підстав для збереження шлюбу позивачка не вбачає, а тому вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, інтересам відповідача та дітей.

Також зазначає, що діти проживають разом із позивачкою у орендованій нею квартирі та перебувають повністю на її утриманні. ЇЇ доходів не вистачає на повноцінне забезпечення потреб синів, відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча є фізично здоровою та працездатною особою, інших осіб, окрім дітей, на утриманні не має. Крім того відповідач має регулярний дохід від неофіційних заробітків за наймом. Позивачка працює на посаді сестри медичної у ТОВ «Медична лабораторія Панакея» та отримує невелику заробітну плату, будь-якої іншої допомоги від держави не отримує.

Вважає, що збереження сім`ї з відповідачем неможливо, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 3000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до дня досягнення дітьми повноліття.

Рух справи в суді.

Позовна заява надійшла до суду 22.04.2024 року.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 23.04.2024 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позиція учасників провадження.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Також пояснила, що відповідач офіційно не працює проте пробиває свердловини та має власну пилораму, яка юридично зареєстрована на матір відповідача, на якій він працює впродовж шести років, а тому вважає, що відповідач має достатню фінансову можливість для сплати аліментів у заявленому розмірі. Позивачка сплачує за шкільне харчування 1600 грн в місяць, забезпечує дітей одягом, продуктами харчування.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, зокрема позовну вимогу про розірвання шлюбу, не заперечує проти задоволення позову в цій частині позовних вимог. Також зазначив, що згідний сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, оскільки офіційно не працює, на обліку у центрі зайнятості, як зареєстрований безробітний, не перебуває. За кордон не виїжджає з 2018 року, переніс оперативне втручання у 2023 році. Оскільки за проведення операції, обстеження домовлялась сестра відповідача, він 10.04.2024 року подарував на знак вдячності золоті сережки з діамантом, вартістю 38 000 грн. Стверджує, що подарунок придбав за власні кошти. Сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі не згоден, оскільки вважає, що позивачка дані кошти буде витрачати на власні потреби. У травні 2024 року він витратив на дітей 5000 грн., також заплатив за установку дитині брекетів у розмірі 60 000 грн., та зробив ремонт у кухні з купівлею меблів, приблизно на суму 20 000 грн. Всі ці грошові кошти були його особисті, оскільки у позивачки невелика заробітна плата.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:

Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини по даній цивільній справі регулюються Сімейним Кодексом України.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 22.11.2009 року Галиновільською сільською радою Старовижівського району Волинської області року, актовий запис №11 (а.с. 13).

З матеріалів справи вбачається, що подружжя мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14-15).

Відповідно до акту обстеження матеріально- побутових умов сім`ї №255 від 20.05.2024 року підтверджується факт проживання дітей разом із позивачкою в орендованій нею квартирі. Умови проживання гарні, квартира умебльована, чисто і охайно.

В судовому засіданні встановено, що сторони однією сім`єю не проживають, спільне господарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені.

На час розгляду справи майнові вимоги будь-кого з сторін суду не пред`явлені. Таким чином, до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе.

Згідно до положень статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст. 105 ч. 3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Разом з тим суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків, відповідно до якого обоє з батьків зобов`язані брати участь у матеріальних витратах на дитину, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Також суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 та від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

В судовому засіданні встановлено, що визначений позивачкою розмір аліментів на утримання дитини не суперечить вимогам статей 182, 183 СК України.

Відповідач позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково. Заперечення відповідача в частині розміру аліментів ґрунтуються на його сумнівах щодо використання позивачкою коштів, а не відсутністю доходів у відповідача на сплату аліментів у зазначеному розмірі. Також суд враховує особисті пояснення відповідача, згідно з якими відповідач має стабільні доходи, оскільки працює на пилорамі та займається бурінням свердловин. Крім того, відповідач зазначає, що він особисто оплатив встановлення сину брекетів, вартість яких становить 60 000 грн., придбав за власні кошти сережки сестрі, вартістю 38 000 грн., придбав побутові прилади у квартиру та зробив ремонт на загальну суму орієнтовно 20 000 грн. Дані обставини дають підстави вважати, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати спільних з позивачкою дітей.

У зв`язку з наведеним, заявлені позовні вимоги є підставними і доведеними. Такий розмір аліментів суд вважає достатнім і таким, що відповідає потребам дітей та водночас не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена, а також враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, а також ту обставину, що відповідач частково позов визнав, тому суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивачки аліменти на утримання їх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22.04.2024 року та до досягнення дітьми повноліття.

На виконання вимог ч. 2 ст. 184 СК України, визначений судом розмір аліментів у твердій грошові сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної вимоги про розірвання шлюбу у сумі 1211,20 грн.

Крім того, враховуючи, що відповідно до ст.ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів до суду, а тому у порядку ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 105, 110-114, 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 22.11.2009 року Галиновільською сільською радою Старовижівського району Волинської області року, актовий запис №11.

Після розірвання шлюбу залишити за позивачкою прізвище « ОСОБА_8 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 (три тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 квітня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення проголошено 23 травня 2024 року о 13 год. 30 хв.

Позивач: ОСОБА_1 , яка зареєстрована: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , який зареєстрований: АДРЕСА_2

Суддя Старовижівського районного суду

Волинської області Ю.О. Сухоручко