КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8407/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Мальцева Д.О. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт Капітал», треті особи приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 15 січня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., який зареєстровано в реєстрі за № 5221, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 28406,45 грн., стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 23336,87 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивований тим, що 15 січня 2022 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинив вказаний виконавчий напис № 5221 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 28406,45 грн. Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором № АG8084419 від 15 травня 2019 року, укладеним ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал». Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 27 грудня 2019 року по 10 грудня 2021 року. Сума заборгованості за кредитним договором складає 28406,45 грн.

Вказувала, що станом на сьогоднішніх день вчинення виконавчого напису передбачено лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, і починаючи з 22 лютого 2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних правовідносин.

Звертала увагу, що не підписувала в будь-який спосіб кредитний договір з ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал», та сторона позивача констатує той факт, що наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору не був посвідчений нотаріально.

Крім того, відповідачем не доведено факту волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору з ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», відповідний правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином позивачем не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Однак ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» пред`явило виконавчий напис № 5221 від 15 січня 2022 року до виконання до приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В., на підставі якого приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 21 лютого 2022 року. Згідно відповіді приватного виконавця від 07 серпня 2023 року № 34472, на виконання виконавчого напису № 5221 від 15 січня 2022 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 від 21 лютого 2022 року, утримано з позивача 23336,87 грн.

Враховуючи, що підставою отримання відповідачем грошових коштів був виконавчий напис № 5221 від 15 січня 2022 року, який слід визнати таким, що не підлягає виконанню, сума в розмірі 23336,87 грн. вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правова підстава, згідно якої набуті грошові кошти, за рішенням суду не існуватиме.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 січня 2024 року позов ОСОБА_1 частково задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 15 січня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., який зареєстровано в реєстрі за № 5221, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 28406,45 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн., в решті позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 січня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 20778,98 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що всупереч п. 2, 3, 6 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, п. б п. 1 ч. 1 ст. 106 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд першої інстанції не зазначив у рішенні докази сторони позивача, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного стороною позивача в позовній заяві, норми права, на які посилалася сторона позивача, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Вказувала, що суд серед іншого зробив висновок, що позивач просить зобов`язати приватного виконавця повернути кошти в розмірі 23336,87 грн., які були стягнути з ОСОБА_1 в ході виконання виконавчого напису. Проте суд неправильно визначив вимогу, яка зазначена в позові, оскільки вона просила стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 23336,87 грн., а не з приватного виконавця, як зазначив суд.

Судом зазначено, що позивачем не надано детальний розрахунок про склад коштів, які були стягнуті з позивача, а саме сума, яка стягнута на погашення боргу за виконавчим написом, так і суми на витрати виконавчого провадження, а також, що вимога ОСОБА_1 до приватного виконавця є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Разом із тим, в позові заявлена вимога повернути безпідставно набуті грошові кошти саме до ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал», а не приватного виконавця.

Більш того, суд помилився в тому, що позивачем не надано детальний розрахунок про склад коштів, які були стягнуті з позивача, оскільки суд не надав оцінку долученій до позову відповіді приватного виконавця Лужинецького П.В., яка зазначена в додатках. Саме у відповіді на адвокатський запит приватного виконавця зазначена сума, яка стягнута на погашення боргу за виконавчим написом, так і суми на витрати виконавчого провадження.

У даній відповіді від 07 серпня 2023 року зазначено, що на виконання виконавчого напису № 5221 від 15 січня 2022 року стягнуто кошти в загальному розмірі 23336,87 грн, які перераховано відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», а саме 500 грн. перераховано на компенсацію витрат виконавчого провадження, 200 грн. перераховано стягувачу як повернення сплаченого авансового внеску, 20578,98 грн. перераховано стягувачу в рахунок погашення боргу, 2057,89 грн. стягнуто як основна винагорода приватного виконавця.

Таким чином, позивач заявив вимогу до належного відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал», в матеріалах справи міститься докази суми, яка стягнута на погашення боргу за виконавчим написом, і щодо суми на витрати виконавчого провадження, що спростовує висновки суду.

Враховуючи, що підставою отримання відповідачем грошових коштів був виконавчий напис № 5221 від 15 січня 2022 року, який судом визнано таким, що не підлягає виконанню, сума в розмірі 20778,98 грн. вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правова підстава, згідно якої набуті грошові кошти, за рішенням суду не існуватиме.

Від відповідача ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Посилався на те, що станом на даний час кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а отже відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за кредитним договором, оскільки на момент здійснення такого стягнення всі дії по виконанню виконавчого напису здійснювались правомірно. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Вказував, що до загальної суми коштів 23336,87 грн., які позивач просить стягнути з ТОВ «ФК «Вердикт Капітал», входять витрати виконавчого провадження, авансовий внесок, основна винагорода приватного виконавця, які відповідачем не отримувалися, а відтак відсутні підстави для їх стягнення.

В судове засідання 29 травня 2024 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Від позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування того, що нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором, оригінал нотаріально посвідченого договору, при цьому судом враховано, що складена стороною відповідача виписка з особового рахунку позивача не документом, що підтверджує безспірність суми заборгованості за кредитним договором позивача, також враховано відсутність відомостей, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час.

В даній частині рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, а саме в частині вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Вирішуючи вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд враховує, що в позовних вимогах ОСОБА_1 просила стягнути на свою користь безпідставно набуті 23336,87 грн., а в апеляційній скарзі просила задовольнити позов, стягнувши на свою користь 20778,98 грн.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові вказаним вимогам закону не відповідає.

Як встановлено судом, на а. с. 18 знаходиться копія виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В., який зареєстровано в реєстрі за № 5221, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором AG8084419 від 15 травня 2019 року, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № 22-08/19 від 22 серпня 2019 року та додаткової угоди № 7 від 27 грудня 2019 року є ТОВ « ФК «Вердикт Капітал», заборгованість за кредитним договором AG8084419 від 15 травня 2019 року; строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 27 грудня 2019 року по 10 грудня 2021 року включно. Сума заборгованості складає 28406,45 грн., в тому числі 10900 грн. заборгованості за тілом кредиту, 17006,45 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісією. За вчинення цього виконавчого напису на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» зі стягувача стягнуто плату в розмірі 1000 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню з боржника - 28406,45 грн.

На а. с. 20 - 27 знаходяться копії додаткових угод до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії AG8084419, копія паспорту споживчого кредиту, копія виписки з особового рахунку за кредитним договором AG8084419 від 15 травня 2019 року.

На а. с. 28 - 29 знаходиться копія постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2, винесеної 21 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. на підставі виконавчого напису № 5221 від 15 січня 2022 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. Згідно п. 3 постанови з боржника стягується виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця в розмірі 2840,65 грн.

Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В. від 07 серпня 2023 року на адвокатський запит, станом на 07 серпня 2023 року в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 з боржниці було стягнуто кошти в загальному розмірі 23336,87 грн., розподілені та перераховані відповідно до вимог ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», а саме 500 грн. перераховано на компенсацію витрат виконавчого провадження, 200 грн. перераховано стягувачу ТОВ « ФК «Вердикт Капітал» як повернення сплаченого авансового внеску, 20578,98 грн. перераховано стягувачу ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» в рахунок погашення боргу, 2057,89 грн. стягнуто як основна винагорода приватного виконавця (а. с. 16 - 17).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відмовляючи в позові в частині стягнення з відповідача на користь позивача 23336,87 грн. безпідставно набутих коштів, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано детальний розрахунок про склад коштів, які були стягнуті з позивача. Будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця у виконавчому провадженні № 5221 позивачем не оскаржувались, постанови приватного виконавця незаконними не визнавались, передумов для звільнення ОСОБА_1 від сплати витрат виконавчого провадження приватний виконавець не мав. З огляду на викладене суд першої інстанції вважав, що позовна вимога ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В. про зобов`язання повернути кошти - є безпідставною та не підлягає задоволенню. Крім того, суд прийшов до висновку, що вимога про повернення безпідставно стягнутих за виконавчим написом коштів повинна бути заявлена до стягувача, у даному випадку - ТОВ «ФК «Вердикт Капітал», однак ОСОБА_1 вимогу до стягувача про повернення коштів не заявила, а заявила таку вимогу до неналежного відповідача, тому позов у вказаній частині задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, оскільки вони явно суперечать фактичним обставинам справи, з огляду на те, що в позовних вимогах ОСОБА_1 чітко та недвозначно просить стягнути безпідставно набуті грошові кошти саме з відповідача ТОВ «ФК «Вердикт Капітал», а не з приватного виконавця.

Крім того, встановивши відсутність детального розрахунку коштів, які були стягнуті з позивача, а саме суми, яка стягнута на погашення боргу за виконавчим написом, та суми на витрати виконавчого провадження, суд першої інстанції залишив поза увагою долучену до позову відповідь приватного виконавця Лужинецького П.В., яка вказана в додатках до позову, у якій зазначена сума, яка стягнута на погашення боргу за виконавчим написом, так і суми на витрати виконавчого провадження.

Зокрема, в даній відповіді приватного виконавця Лужинецького П.В. від 07 серпня 2023 року зазначено, що на виконання виконавчого напису № 5221 від 15 січня 2022 року стягнуто кошти в загальному розмірі 23336,87 грн., які перераховано відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», а саме 500 грн. перераховано на компенсацію витрат виконавчого провадження, 200 грн. перераховано стягувачу як повернення сплаченого авансового внеску, 20578,98 грн. перераховано стягувачу в рахунок погашення боргу, 2057,89 грн. стягнуто як основна винагорода приватного виконавця.

Таким чином, позивач заявив вимогу до належного відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал», та в матеріалах справи міститься докази суми, яка стягнута на погашення боргу за виконавчим написом, і щодо суми на витрати виконавчого провадження, що спростовує передчасні та помилкові висновки суду.

Виходячи з вищевикладеного, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, відтак судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18).

Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.

В постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі № 201/6498/20 викладена правова позиція, відповідно до якої судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів по суті, апеляційний суд виходить із того, що оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року в даній справі у частині, яка ніким не оскаржується, виконавчий напис, вчинений 15 січня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» грошових коштів у сумі 28406,45 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню, відтак отримані ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» на підставі вказаного виконавчого напису кошти в розмірі 20778,98 грн. підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.

Доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд відхиляє, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні відповідачем норм матеріального права.

Разом із тим, відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Враховуючи, що позивачем під час розгляду справи не було надано доказів на підтвердження тих обставин, що 2557,89 грн. є безпідставно набутими коштами з огляду на те, що в листі приватного виконавця зазначено про перерахування 500 грн. на компенсацію витрат виконавчого провадження, а 2057,89 грн. стягнуто як основну винагороду приватного виконавця, позов в даній частині є недоведеним та необґрунтованим, відтак апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав про стягнення цих сум з відповідача на користь позивача.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача отримані ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» на підставі вказаного виконавчого напису кошти в розмірі 20778,98 грн.

В частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та в частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції ніким не оскаржене і не є предметом апеляційного перегляду.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати за подання позову в розмірі 955,50 грн., та апеляційної скарги в розмірі 1146,60 грн., пропорційно до задоволення майнових вимог на 89 %, разом 2102,10 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 січня 2024 року в частині відмови в позові скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт Капітал», треті особи приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» (м. Київ вул. Кудрявський узвіз, 5-б ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно набуті кошти в розмірі 20778,98 грн. та судові витрати 2102,10 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.

?