Провадження №2/523/1973/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

представника позивача адвоката Бузової Т.Г.

представника відповідача адвоката Реу К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Верезуб К.О. про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою в якій просить:

визначити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовна заява мотивована тим, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батька, ОСОБА_5 . У жовтні 2023р. вона перебираючи його особисті папери за місцем його проживання знайшла два заповіти на своє ім`я, які були складені 18 грудня 2008р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є її дідусем та бабусею та батьками ОСОБА_5 . За вказаними заповітами заповідачі заповідали їй належні їм на праві власності частки у житловому будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка вказує, що після їх смерті спадкоємцем першої черги був ОСОБА_5 її батько, який проживав разом зі своїми батьками та був зареєстрований з ними за однією адресою.

Після того, як вона дізналась про наявність заповітів на своє ім`я, позивач звернулась до Суворовської державної нотаріальної контори де отримала лист державного нотаріуса в якому їй було роз`яснено про необхідність звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивач вказує, що про наявність заповітів вона дізналась лише після смерті свого батька, який, на її думку, приховав від неї інформацію про наявність заповітів на її ім`я, та з цих підстав вважає, що вона з поважних причин пропустила строк на звернення із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, після смерті свого батька, ОСОБА_5 вона звернулась із заявою про прийняття спадщини де дізналась, що під час свого життя ОСОБА_5 склав заповіт на ОСОБА_2 , який також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Реу К.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що ОСОБА_5 не вчиняв жодних активних дій щодо прийняття спадщини, що може свідчити про відсутність в нього умислу на приховування заповітів. Крім того, на думку представника, позивачка жодним чино мне мотивувала, що саме їй заважало прийняти спадщину після смерті її дідуся та бабусі. Також позивачка за життя ОСОБА_4 могла дізнатися про наявність заповітів. Також представник ставить під сумніві раптового знаходження позивачкою заповітів, з огляду на те, що вона не спілкувалась зі своїм батьком, а його догляд та поховання здійснював ОСОБА_2 . Наявність у позивачки оригіналів, а не дублікатів заповітів, може свідчити про її обізнаність про їх складання заповідачами на її користь та відсутність перешкод для прийняття спадщини, протягом встановленого законом строку.

Ухвалою судді від 21 листопада 2023р. було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 21 листопада 2023р. за клопотанням представника позивача були витребувані копії спадкових справ.

Ухвалою судді від 21 листопада 2023р. була повернута заява про забезпечення позовних вимог.

Ухвалою суду від 29 листопада 2023р. за клопотанням представника позивача судом були вжиті заходи забезпечення позовних вимог.

Ухвалою суду від 28 лютого 2024р. було закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник просили відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позову заяву.

Тертя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Верезуб К.О. в судове засідання не з`явилась. Причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши відповідача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і надані документи в сукупності дійшов наступного висновку.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.85 зворот).

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 видане повторно (а.с.17).

Отже, судом встановлено та не оспорюється сторонами родинні відносини між вказаним вище особами, зокрема, що ОСОБА_1 , позивач по справі, є дочкою ОСОБА_5 та онучкою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 листопада 2004р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, на підставі розпорядження № 186807, було посвідчено право спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на 13/50 частин домоволодіння з надвірними спорудами в буд. АДРЕСА_1 (а.с.89-90).

Під час свого життя, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали два окремі заповіти за якими, на випадок своєї смерті, заповідали ОСОБА_1 належні їм частки на праві приватної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Заповіти були посвідченні державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори, ОСОБА_7 , 18 грудня 2008р., реєстрові номери 3-1765, 3-1766, (а.с.15,16).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.13).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.14).

За заявою ОСОБА_5 від 08 вересня 2022р. Суворовською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 490/2022р. до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.59).

Крім того, за заявою ОСОБА_5 від 08 вересня 2022р. Суворовською державною нотаріальною конторою була зведена спадкова справа № 491/2022р. до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.81).

При цьому, звертаючись із вказаними заявами до нотаріуса, ОСОБА_5 зазначив, що ним не приховуються жодні відомості щодо осіб, права чи інтереси яких могли б бути порушені внаслідок реалізації ним прав на спадкування, вказуючи що інших спадкоємців першої черги, крім нього, немає.

Під час заведення вказаних спадкових справ державним нотаріусом, згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, була встановлена наявність заповітів від імені ОСОБА_3 та від імені ОСОБА_4 від 08.09.2008р. на ім`я їх онучки ОСОБА_1 , які на час відкриття спадкових справ №№490/2022 , 491/2022 є чинними (а.с.61,83).

Постановами державного нотаріуса Суворовської нотаріальної контори, Ільницькою Г.П., від 08 листопада 2022р., ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.76,96-97).

Крім того, з вказаних спадкових справ убачається наявність заяв ОСОБА_1 від 15 листопада 2023р., які надійшли до нотаріальної контори 17 листопада 2023р., в яких вона зазначила, що приймає спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.77, 97 зворот).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.107).

За заявою ОСОБА_2 від 21 червня 2023р. про прийняття спадщини за заповітом, посвідченого в нотаріальному порядку 28 листопада 2022р., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Верезуб К.О., було заведено спадкову справу № 27/2023 до майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.106-114).

Крім ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини за законом від 20 червня 2023р., після смерті ОСОБА_5 , звернулась ОСОБА_1 (а.с.115 оборот). Заява надійшла до приватного нотаріуса Верезуб К.О. 27 червня 2023р.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265ЦК. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20).

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій із прийняття спадщини.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Як встановлено судом, шестимісячний строк на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , почав свій перебіг з 30 вересня 2011 року і закінчився 30 березня 2012р.

Також, шестимісячний строк на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , почав свій перебіг з 24 липня 2021року і закінчився 24 січня 2022р.

У вказані строки ОСОБА_1 , спадкоємиця за заповітами, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала, а отже нею такі строки пропущені.

Водночас, вона бажає отримати спадщину після дідуся, ОСОБА_3 , та бабусі, ОСОБА_4 , у зв`язку з чим 15 листопада 2023р. звернулась до нотаріуса із заявами про її прийняття. Однак, згоди на прийняття нею спадщини отримати вона не може внаслідок смерті спадкоємця за законом, ОСОБА_5 .

При цьому судом враховується та обставина, що ОСОБА_5 , який як на час смерті свого батька, ОСОБА_3 , так і на час смерті матері, ОСОБА_4 був з ними зареєстрований та фактично з ними проживав за однією адресою: АДРЕСА_1 , що в силу частини третьої статті 1268 ЦК України, вказує на те, що він прийняв спадщину після смерті своїх батьків з часу їх відкриття. Наявність такої обставини дає підстави стверджувати, що з юридичної точки зору ОСОБА_1 , будучі необізнаною про наявність складаних на її ім`я заповітів, не мала необхідності звертатися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, хоча і приходиться спадкоємцем п`ятої черги після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 разом з батьком, а також з дідом та бабцею спільно не проживала, мала з ними періодичне спілкування, так як з досягненням 13 років постійно проживала разом з матерію, а згодом виїхала за межі країни та на теперішній час проживає в Республіки Хорватія.

Обґрунтовуючи позов, позивачка посилається на те, що вона не була обізнана про наявність заповітів, складаних на її ім`я, що стало на заваді своєчасному поданню нею заяв до нотаріальної контори у встановлений законом строк. Про цей факт їй стало відомо після смерті її батька, коли вона у жовтні 2023р. приїхала до будинку батька та під час перебирання батьківських речей знайшла заповіти на своє ім`я.

Вказану обставину підтвердили допитані у судовому засіданні свідки.

Так, свідок ОСОБА_8 , яка є тіткою ОСОБА_5 та рідною сестрою ОСОБА_4 , зазначила, що її племінник ОСОБА_5 зловживав алкогольними напоями, постійно скандалив з матір`ю, що було наслідком постійних викликів поліції. Після смерті її сестри, вона постійно доглядала ОСОБА_5 , годувала, так як постійно проживає у сусідньому будинку від нього. У жовтні 2023р. вона маючи ключі від будинку ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_9 зайшли до будинку та перебираючи речі знайшли два заповіти, які були складані її сестрою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 . Також свідок вказувала, що у 2021р. ОСОБА_5 мав бажання скласти заповіт на ім`я своєї дочки ОСОБА_1 , однак внаслідок карантинних обмежень та зачиненої нотаріальної контори він цього зробити не зміг.

Свідок ОСОБА_9 , колишня дружина ОСОБА_5 та матір ОСОБА_1 підтвердила факт знаходження за її присутності у жовтні 2023р. двох заповітів на ім`я її дочки. Свідок зазначила, що у 13-ому віці її дочки вона розірвала шлюб з ОСОБА_5 , оскільки він зловживав спритними напоями та з цього часу вона та дочка проживають окремо від нього.

З урахуванням встановлених судом обставин по справі та оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не знала і не могла знати про наявність складаних на її ім`я заповітів, а як наслідок на наявність у неї права на спадкування майна після смерті дідуся та бабусі за заповітом.

При цьому судом враховуються, що позивачка була обізнана, що після смерті як діда так і бабусі залишався живим її батько, який, як було зазначено вище, був спадкоємцем першої черги та прийняв спадщину в силу частини третьої статті 1268 ЦК України.

Крім того, суд враховує дії ОСОБА_5 , який звернувся до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті своїх батьків лише у вересні 2022р. В заявах він стверджував про відсутність інших спадкоємців за заповітом та/або за законом.

Матеріали спадкових справ до майна померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , копії яких містяться у цій цивільній справі (а.с.57-79: 80-99), вказують на те, що державний нотаріус ОСОБА_10 при заведенні спадкових справ дослідила дані Спадкового реєстру та виявила наявність зареєстрованих у ньому заповітів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 18 грудня 2008р. (а.с.61,83). Після цього вона отримала 21 жовтня 2022р. з Одеського державного нотаріального архіву копії вказаних заповітів (а.с.69-70; 95-96).

Зі змісту заповітів нотаріусу стало відомо про те, що він складений на користь ОСОБА_1 (позивачки по справі).

Відповідно до ч. 2 ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру.

Дані про те, що нотаріус намагалась дізнатися адресу місця проживання спадкоємця за заповітами ОСОБА_1 з використанням даних Єдиного державного демографічного реєстру відсутні, хоча нотаріус мав таку можливість і за таких обставин зобов`язаний був це зробити.

На переконання суду нотаріус, якому відома особа спадкоємця, та який має реальну змогу встановити його місце проживання або роботи зобов`язаний повідомити спадкоємця про відкриття спадщини особисто або листом, тобто в порядку визначеному ч. 1 ст. 63 Закону України «Про нотаріат».

Виклик спадкоємця через опублікування оголошення чи повідомлення у пресі (ч. 2 ст. 63 Закону України «Про нотаріат») здійснюється при відсутності у нотаріуса інформації про особи спадкоємців, місця її проживання або роботи та за умови, що у нотаріуса відсутній доступ до такої інформації.

Не містять матеріали спадкової справи №490/2022 та №491/2022 і будь-яких відомостей, які б вказували на належне сповіщення ОСОБА_1 про відкриття спадкових справ та її права на подачу заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Суд враховує, що при належному сповіщенні ОСОБА_1 про заведення у 2022р. спадкових справ та за життя її батька ОСОБА_5 , приймаючи до уваги добрі стосунки між нею та її батьком, вона на підставі частини другої статті 1272 ЦК України, за його письмовою згодою мала б право подати заяву про прийняття спадщини після смерті незважаючи на пропуск встановленого законом шестимісячного строку.

Необізнаність позивачки про заповіти відповідачем заперечується. Разом з тим, такі заперечення ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом, які б за своєю сукупністю спростовували доводи та аргументи, зазначені позивачкою та встановлені судом під час розгляду справи.

Факт догляду ОСОБА_2 за ОСОБА_5 також є недоведений та спростовується показами свідка ОСОБА_8 , яка є тіткою останнього. Самі по собі витрати, які поніс ОСОБА_2 на поховання ОСОБА_5 правового значення для розгляду даної справи не мають та судом до уваги не приймаються.

Таким чином, надаючи належну оцінку обставинам, на які посилається позивачка на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у неї об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оскільки вона не проживала з останніми, про існування заповіту дізналась лише у жовтня 2023року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно статті 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовними вимогам з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2147,20грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259,263-265,268,279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на протязі трьох місяців, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на протязі трьох місяців, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2147,20грн.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп: НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , проживаючого: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційний суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 31 травня 2024р.

Суддя