ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 678/692/20

Провадження № 22-ц/4820/9/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника адвоката Дажука С.М., відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 678/692/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2022 року (суддя Лазаренко А.В.) у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Летичівського районного нотаріального округу Романюк Наталії Василівни про визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину.

Заслухавши доповідача, учасників справи та представника учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказували, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх брат ОСОБА_4 , який до дня смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: АДРЕСА_1 . І після смерті останнього залишилось спадкове майно: три земельні ділянки площею 2,9689 га кадастровий номер :07:006:0167, площею 2,9671 га кадастровий номер :07:006:0166, площею 2,93 га кадастровий номер :07:006:0165, що знаходяться на території Ялинівської сільської ради Хмельницького р-ну та житловий будинок загальною площею 62 кв.м., що розташований за адресою: с. Ялинівка, Хмельницького р-ну та знаходиться на земельній ділянці.

Позивачі вказують на те, що батьки, дружина та діти померлого ОСОБА_4 померли ще за життя останнього. Поміж того, ОСОБА_2 вказує, що за свій кошт проводила оплату витрат на поховання брата, оплатила та провела оформлення спадщини на його ім`я; допомагала обробляти город на прибудинковій території, годувала померлого. Крім того, позивачі зауважують, що протягом останніх десяти років ОСОБА_2 допомагала померлому брату по господарству, надавала харчі, оздоблювала, білила та ремонтувала будинок і фактично вела з ним спільне господарство. При цьому, ОСОБА_5 , який теж є рідним братом померлого, відмовився від належної йому частки спадщини, що лишилася після ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 .

Позивачі вказують, що їм стало відомо, що померлий ОСОБА_4 склав заповіт на ім`я ОСОБА_3 , який, на їхню думку, слід визнати недійсним, адже на його укладання волевиявлення померлого ОСОБА_4 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Також, у позивачів виникли сумніви, чи міг померлий ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними в момент складення заповіту на все належне йому майно на користь ОСОБА_3 , адже протягом останнього року життя у померлого поступово погіршувалось психічне здоров`я.

Крім того, 12.06.2020 позивачам стало відомо, що ОСОБА_3 на підставі оспорюваного ними заповіту, вже отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Позивачі вказують, що зазначеним порушуються їхні права та законні інтереси, адже вони не можуть за наявності такого заповіту претендувати на спадкове майно в порядку спадкування за законом, тому змушені звертатись до суду.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 , 1958 року народження, та засвідчений приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Романюк Н.В., згідно з яким все належне йому майно, перейшло у власність ОСОБА_3 ; скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Романюк Н.В. на ім`я ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право на спадкування за законом наступного майна: три земельні ділянки площею 2,9689 га, кадастровий номер :07:006:0167, площею 2,9671 га, кадастровий номер :07:006:0166, площею 2,93 га, кадастровий номер :07:006:0165, що знаходяться на території Ялинівської сільської ради Хмельницького р-ну та будинку площею 62 кв.м., що знаходиться за адресою, АДРЕСА_1 , а також на інше належне майно, що залишилося після смерті ОСОБА_1 .

Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2021 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на земельні ділянки площею 2,9689 га, кадастровий номер :07:006:0167, площею 2,9671 га, кадастровий номер :07:006:0166, площею 2,2515 га, кадастровий номер :08:002:0024, що знаходяться на території Ялинівської сільської ради Хмельницького р-ну (бувшого Летичівського), Хмельницької обл., та будинок площею 62 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до розгляду справи по суті.

Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2021 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Провадження на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2022 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2022 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Провадження на час проведення експертизи зупинено.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відмовлено.

Арешт, накладений ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 21.10.2021 на земельні ділянки площею 2,9689 га, кадастровий номером :07:006:0167, площею 2,9671 га, кадастровий номер :07:006:0166, площею 2,2515 га, кадастровий номер :08:002:0024, що знаходяться на території Ялинівської сільської ради Хмельницького (бувшого Летичівського) р-ну, Хмельницької обл., та будинок площею 62 кв.м, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 скасовано.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, позивачка зазначає, що не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті у відповідності до статті 200 ЦК України районним судом не постановлювалась та сторонам не надсилалась, висновок експертизи сторонам не надсилався, про його наявність не повідомлялось, внаслідок чого позивачі були позбавлені можливості ознайомитись з висновком та скористатися правом задати експерту запитання або заявити клопотання про призначення повторної експертизи у відповідності до статті 113 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції в своєму рішенні зовсім не відобразив, що відповідно до наданих документів з Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1, в лікарню ОСОБА_4 поступив 15.06.2018, а 21.06.2018 було укладено оскаржуваний заповіт. Також, суд не встановив та не дослідив, чому ОСОБА_4 зробив заповіт саме на ОСОБА_3 , який не був ні родичем, ні опікуном для померлого ОСОБА_4 , не доглядав за спадкодавцем та був йому сторонньою особою. Не надано пояснень з цього приводу і самим ОСОБА_3 .

Разом з тим, позивачка посилається на неврахування судом, що висновок психіатричного експерта № 117 не може бути доказом в справі, так як не відповідає нормам законодавства, оскільки складений без всебічного дослідження обставин та не містить обов`язкових реквізитів, а саме: супровідний лист про направлення висновку психіатричного експерта № 117 не підписано; не зазначено підстав для проведення експертизи, дати винесення процесуального документа; в пункті 15 висновку не має підпису одного експерта, що він попереджений (попереджені) про відповідальність за надання явно неправдивих висновків та відмову від виконання покладених на нього (них) обов`язків; кількість осіб, що брали участь у експертизі не відповідає нормам встановлених п. 5 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6.

ОСОБА_2 також вказувала, що судом безпідставно та необґрунтовано відмовлено їй в позові, тому просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_3 просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Відповідач вказував, що ОСОБА_2 всупереч частині 1 статті 1235 ЦК України зазначала, що судом не встановлено та не досліджено, чому ОСОБА_4 зроблено заповіт саме на нього. Посилання позивачки на не дослідження судом, хто спричинив ОСОБА_4 гематому, де заповідач взяв чистий одяг, та яким чином добрався до нотаріуса, не заслуговують на увагу, адже не мають відношення до волевиявлення спадкодавця та того, чи він усвідомлював значення своїх дій та керував ними. Висновок судово-психіатричного експерта № 117 є доказом у цій справі, так як експертами зроблено висновок відповідно до медичних документів заповідача. Разом з тим, експертами надано чітку відповідь на поставлене судом запитання.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року призначено у справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 07 грудня 2022 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 26 грудня 2022 року проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, призначеної ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 678/692/20 з переліком поставлених на вирішення експертизи питань доручено експертам ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 липня 2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 08 серпня 2023 року провадження у справі № 678/692/20 зупинено. Цивільну справу № 678/692/20 направлено судовому експерту Рябцевій О.В. ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» для продовження проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 квітня 2024 року поновлено провадження у справі.

Апеляційний суд констатує, що оскільки позивач ОСОБА_1 не уповноважував ОСОБА_2 на оскарження рішення Летичівського районного суду від 08 червня 2022 року, тому зазначене судове рішення в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 в апеляційному порядку не переглядається, адже виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу, суд апеляційної інстанції не має права робити висновків щодо судового рішення, яке ухвалено за позовними вимогами позивача ОСОБА_1 і яке останнім не оскаржується.

А тому підлягає перегляду в апеляційному порядку судове рішення щодо вирішених позовних вимог ОСОБА_2 , що оскаржується останньою.

Позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , їх представник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_2 з підстав у ній наведених.

Відповідач ОСОБА_3 заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач приватний нотаріус Летичівського районного нотаріального округу Романюк Н.В. до суду не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду судового засідання встановлений статтями 128,130 ЦПК України, відповідно до яких судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Положеннями частин 1, 4 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_2 чи її представника відповідно до вимог статей 128, 130 ЦПК України про час і місце судового засідання, тому суд першої інстанції, розглянувши 08.06.2022 справу, не створив рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду і до реалізації та захисту їх прав, що є частиною гарантій справедливого правосуддя.

Зазначене порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції щодо вирішених вимог позивачки ОСОБА_2 , оскільки остання обґрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

А отже, судове рішення щодо вирішених вимог ОСОБА_2 підлягає до скасування з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги про порушення прав позивачки на належне повідомлення про день і час розгляду є аргументованими.

Разом з тим, при вирішенні позовних вимог ОСОБА_2 апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (повторно), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис № 300 та приходився братом ОСОБА_2 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24.12.2019 і Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України (т.1 а.с.10, 18-20).

21 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Романюк Н.В. заведено спадкову справу №102-2019 до майна померлого ОСОБА_4 .

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №102-2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (т.2 а.с.115 - 155), що заведена 21.10.2019 за заявою ОСОБА_3 , останній 21.10.2019 звернувся до приватного нотаріуса Летичівського районного нотаріального округу Романюк Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Згідно довідки, виданої Летичівською селищною радою №141 від 10.03.2020, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований та проживав один за адресою АДРЕСА_1 .

В матеріалах спадкової справи наявний заповіт від 21.06.2018, відповідно до якого ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 109, т.2 а.с.120).

14 квітня 2020 приватний нотаріус Летичівського районного нотаріального округу Романюк Н.В. видала ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на: земельну ділянку площею 2,2515 га, яка розташована на території Ялинівської сільської ради Летичівського (тепер Хмельницького) району Хмельницької області, кадастровий номер :08:002:0024; земельну ділянку площею 2,9671 га, яка розташована на території Ялинівської сільської ради Летичівського (тепер Хмельницького) району Хмельницької області, кадастровий номер :07:006:0166; земельну ділянку площею 2 9689 га, яка розташована на території Ялинівської сільської ради Летичівського (тепер Хмельницького) району Хмельницької області, кадастровий номер :078:006:0167 (т.2 а.с.135, 142, 149).

18 травня 2020 приватний нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Романюк Н.В. видала ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з усіма відсотками та компенсаціями, що знаходяться на зберіганні в ТВБВ №10022/047 Хмельницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (т.2 а.с.153 зворот).

При вирішенні позовної вимоги про визнання права ОСОБА_2 на спадкування за законом майна спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

За правилами частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Відповідно до частини 1 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Виходячи з аналізу наведених вище норм матеріального права, слід зробити висновок, що право на спадкування врегульовано законом, а для прийняття спадщини особі, яка вважає себе спадкоємцем, належить вчинити ряд дій щодо прийняття спадщини, в тому числі, подати заяву про прийняття спадщини.

Встановивши, що протягом строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, та до звернення із позовом до суду (10.07.2020) і до ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення (08.06.2022) ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не подавала, а тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання права ОСОБА_2 на спадкування за законом майна померлого ОСОБА_4 .

Щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту і скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом з підстав порушення її прав та інтересів, адже вона не може претендувати на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом, апеляційний суд виходить з того, що позивачем у справі такої категорії може бути дійсний учасник відповідних спадкових правовідносин, що виникли з приводу вирішення правового питання визначення належності спадщини особам, які обґрунтовано мають правомірний інтерес щодо визначення юридичної долі такої спадщини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині 1 та 2 статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Колегія суддів, з урахуванням обставин справи, на підставі досліджених у відповідності до вимог статті 81 ЦПК України доказів, приходить до висновку про недоведеність тієї обставини, що ОСОБА_2 є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , адже позивачка не прийняла спадщину після смерті спадкодавця. А тому з урахуванням зазначених положень закону, вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту і скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом не можуть бути задоволені, оскільки захисту підлягає тільки порушене право сторони, яке в цьому випадку не відбулось.

Даних про те, що ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку у спадщині на підставі статті 1241 ЦК України матеріали справи не містять.

Аналогічні висновки про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведенням заявниками прийняття спадщини та, як наслідок, відсутність порушеного права, що підлягає захисту, були висловлені Верховним Судом у постановах: від 31 серпня 2020 року (справа № 476/988/17, провадження № 61-2532св19) та від 16 червня 2021 року (справа № 652/1031/18, провадження № 61-21387св19).

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку судово-психіатричної експертизи вимогам діючого законодавства не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки апеляційний суд прийшов до висновку, що позивачці слід відмовити у позовних вимогах про визнання недійсним заповіту і скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом, з огляду на те, що її права та інтереси не порушені.

Крім того, ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року призначено у справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, за висновком якої встановлено, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час укладення заповіту від 21.06.2018 виявляв ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (згідно з МКХ-10, F10.2) і за своїм психічним станом у той період часу усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що слід відмовити у позові ОСОБА_2 , заявленому до відповідача приватного нотаріуса Летичівського районного нотаріального округу Романюк Н.В., виходячи із наступного.

Згідно зі статею 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 2 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою позивача.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Зазначені висновки викладені Верховним судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 711/3792/21, що підлягають для врахуванню судом відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України.

Виходячи із змісту і характеру відносин між учасниками справи, встановлені апеляційним судом обставини справи підтверджують, що спір виник саме між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу порушення, на думку позивачки, названим відповідачем її права на спадкування за законом. А тому відповідач приватний нотаріус Летичівського районного нотаріального округу Романюк Н.В. не є належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права на спадкування за законом майна.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 слід скасувати із ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2022 року в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня 2024 року

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай