Справа № 195/588/24
Провадження № 2/195/189/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.05.2024 року с-ще Томаківка
Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Колодіної Л.В.,
за участі секретаря судового засідання Левкович І.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Томаківського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Гончаренко Олексій Олександрович, до ФОП ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
Короткий зміст позовної заяви
20.11.2020 року від імені ОСОБА_1 (орендодавця), підписаний представником власника земельної ділянки - ОСОБА_3 , з ФОП ОСОБА_2 (орендарем) був укладений договір (б/н) оренди земельної ділянки, належної на праві власності ОСОБА_1
21.02.2023 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2022 року було скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації відмовлено.
11.10.2023 року постановою Верховного суду було скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 21.02.2023 року, а рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області було змінено в мотивувальній частині. Отже, договір оренди б/н, укладений 20.11.2020 року від імені ОСОБА_1 (орендодавця), підписаний представником власника земельної ділянки ОСОБА_3 , та ФОП ОСОБА_2 (орендарем) є недійсним.
Починаючи з 20.11.2020 року та по цей час відповідач користується належною позивачу земельною ділянкою, яка після ухвалення Верховним судом постанови від 11.10.2023 р. не була повернута позивачу. Так, восени 2023 року відповідач знов засіяв земельну ділянку озимою пшеницею та у 2024 році отримає врожай та прибуток.
Відповідно до Указу Президента України від 02.02.2002року №92 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток/паїв/" одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки, забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки/паю/ та поступового збільшення цієї плати, залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.
Відповідно до чинного законодавства України та типового договору оренди, орендна плата сплачується орендарем за кожний рік користування земельною ділянкою.
Рух по справі
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Аргументи учасників справи
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Гончаренко О.О., що діє на підставі ордера серія АЕ №1274902 від 01.04.2024 року, в своїй заяві просить суд розглянути справу за його відсутності у судовому засіданні 28.05.2024 року, підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 130 ЦПК України, на адресу якого було надіслано повідомлення про розгляд справи, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням яке повернулося до суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Згідно наданій на запит суду інформації №06.4-06/02/301 від 22.04.2024 року Відділом реєстрації фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 22.08.2002 року по теперішній час.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи шляхом опублікування відомостей про дату та час судового засідання на сайті Томаківського районного суду Дніпропетровської області на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в мережі Інтернет.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку.
Додана до матеріалів справи копія Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ДП №072385 виданого 15.03.2001 року народження Мирівською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1034, підтверджує, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 6,250 гектарів, розташованої на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2023 року визнано недійсним договір оренди б/н, укладений 20.11.2020 року від імені ОСОБА_1 (орендодавця), підписаний представником власника земельної ділянки ОСОБА_3 , та ФОП ОСОБА_2 (орендарем). Скасовано державну реєстрацію договору оренди землі б/н від 20.11.2020 року, кадастровий номер земельної ділянки: :01:005:0462, яка була здійснена 09 грудня 2020 року на підставі договору оренди землі б/н від 20 листопада 2020 року, реєстраційний номер нерухомого майна 254.

Постановою Верховного суду 11.10.2023 року скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 21.02.2023 року, а рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області змінено в мотивувальній частині.

Мотивувальна частина

Позиція суду та застосовані норми права

Згідно з вимогами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частиною 2 статті 77 ЦПК України.

Відповідно до статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 2 ЗК України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Частиною 9 ст. 93 ЗК України також встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до частини 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Позивач стверджує, що ФОП ОСОБА_2 у період з 20.11.2020 року по теперішній час користується земельною ділянкою та не сплачує плату за користування земельною ділянкою, яка після ухвалення Верховним судом постанови від 11.10.2023 року по справі не була йому повернута.

Згідно витягу №НВ-023 з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0462 складає 161224,36 грн.

Отже, з відповідача підлягає стягненню безпідставно збережена орендна плата за користування належною позивачу земельною ділянкою за три роки (2020-2023) в розмірі: 161224,36 Х 3% = 4836,73 Х 3 роки = 14510,19 грн..

Предметом спору є вимога позивача про стягнення з відповідача як власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати згідно зі статтями 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою приватної власності.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Аналогічні за змістом позиції викладені у постановах Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 646/4738/19 (провадження № 61-17197сво20), від 20 квітня 2022 року в справі № 642/5275/18 (провадження № 61-3450св21), від 06 червня 2022 року в справі № 725/2114/20-ц( провадження № 61-2494св21), від 05 липня 2022 року в справі № 641/8483/19 (провадження № 61-2720св21).

Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Такий правовий висновок відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19 (провадження № 61-2105св20).

Визначаючи розмір недоотриманого доходу від користування земельною ділянкою, суд приходить до висновку, що наведений позивачем розрахунок неотриманого доходу підтверджується належними доказами та належним чином обґрунтований.

Виходячи з того, що відповідач користується без достатніх правових підстав належною позивачеві земельною ділянкою (кадастровий номер :01:005:0462) з 20.11.2020 року по даний час, а тому має сплатити позивачу за період з 20.11.2020 р. по 20.11.2023 р. безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування землею без належних на те правових підстав.

А тому з відповідача підлягає стягненню безпідставно збережена орендна плата за користування належною позивачу земельною ділянкою за три роки (2020-2023) в ромірі: 161224,36 Х 3% = 4836,73 Х 3 роки = 14510,19 грн.

Разом із цим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спростування відповідачем, наданого позивачем розрахунку недоотриманого доходу.

Виходячи із принципів диспозитивності у цивільному процесі та встановлених обставин у справі, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовані докази, надані позивачем щодо розміру фактичного користування відповідачем земельною ділянкою у спірний період та про обґрунтованість наведеного позивачем розрахунку неотриманого доходу від фактичного користування відповідачем указаною земельною ділянкою.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат

Відповідно до п.1 ч.2, ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 29.01.2024 року.

Керуючись ст.ст. 12-13, 76, 81, 82, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Гончаренко Олексій Олександрович, до ФОП ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені грошові кошти за орендну плату в сумі 14510,19 грн. за фактичне користування землею без належних на те правових підстав за період часу з 20.11.2020 року по 20.11.2023 року.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений по справі судовий збір в сумі 1211,20 гривень.

Повний текст рішення виготовлено 03.06.2024 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: https://court.gov.ua/sud0442/.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні дані сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: Л. В. Колодіна