УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року

м. Київ

справа № 2-25/2006

провадження № 61-6225ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Крата В. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2006 року у цій справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається;

ухвалами суду першої інстанції від 17 серпня 2023 року, 25 серпня 2023 року, 28 серпня 2023 року, 01 вересня 2023 року та 11 вересня 2023 року аналогічні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, що надійшли до суду з грудня 2020 року по вересень 2023 року визнані неподаними та повернуті заявнику згідно зі статтею 44 ЦПК України, так як їх подання було визнано зловживанням процесуальними правами. Вказані ухвали були переглянуті Дніпровським апеляційним судом та залишені без змін;

питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання вирішено судовим рішенням від 11 серпня 2017 року, яке набрало законної сили, після чого заявник неодноразово подає аналогічні заяви;

тому такі дії заявника є зловживанням процесуальними правами, що суперечать завданню цивільного судочинства, що теж вже було підтверджено постановами Дніпровського апеляційного суду та Верховного Суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Дніпровського апеляційного суду Зубакової В. П., Бондар Я. М., Тимченко О. О. відмовлено.

Ухвала про відмову у відводі мотивована тим, що у заяві ОСОБА_1 зазначено, що його довіра до суддів відсутня і саме відвід суддів сприяв би уникненню сумнівів щодо упередженості суду та виконанню принципу верховенства права і правової визначеності. Суд встановив, що зі змісту заявиОСОБА_1 вбачається, що обставини через які позивачем заявлено відвід у цій справі ґрунтуються на припущеннях. Будь-яких інших посилань на наявність суб`єктивного критерію, тобто, вчинення суддями дій, які б свідчили про прояви упередженості чи небезсторонності при розгляді даної справи, заявником не зазначено. Доводи ОСОБА_1 мають характер припущень, тому не є правовими підставами для відводу суддів в розумінні статей 36, 37 ЦПК України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами щодо звернення до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами;

судом вирішено питання щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, після чого заявник неодноразово подає аналогічні за змістом заяви.

25 квітня 2024 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суд не встановив фактичні обставини справи, обмежив право заявника на доступ до правосуддя, відмова у поновленні строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання призводить до порушення права заявника на виконання судового рішення;

апеляційний суд не призначив відеоконференцію при розгляді його апеляційної скарги;

ухвала про відмову у відводі постановлена з порушенням норм процесуального права щодо участі заявника у розгляді заяви про відвід колегії суддів Дніпровського апеляційного суду Зубакової В. П., Бондар Я. М., Тимченко О. О. від участі у розгляді справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2006 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, виділено у власність позивача ОСОБА_1 майно, загальною вартістю 5 700,00 грн, а у власність ОСОБА_2 майно, загальною вартістю 3 650,00 грн, стягнуто зі ОСОБА_1 різницю вартості майна у розмірі 1 050,00 грн.

19 серпня 2006 року ОСОБА_1 видано виконавчий лист від 10 липня 2006 року № 2-25/06.

26 січня 2007 року державний виконавець державної виконавчої служби у Тернівському районному управлінні юстиції Дніпропетровської області (далі - державний виконавець) виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Виконавчий документ повернуто ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у боржника майна, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2007 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду, а саме в стягненні на його користь зі ОСОБА_2 5 700,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2008 року скасовано ухвалу суду першої інстанції. Заяву ОСОБА_1 задоволено. Змінено спосіб та порядок виконання рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 10 липня 2006 року, шляхом стягнення із ОСОБА_2 на його користь 5 700,00 грн, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 майна, що було виділено ОСОБА_1

29 травня 2008 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області видав виконавчий лист № 2-25-2006, який надійшов на виконання 18 червня 2008 року та державним виконавцем Тернівського ВДВС Криворізького МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 вересня 2009 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2008 року та передано справу цьому ж суду для повторного вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, тобто було скасовано процесуальне рішення (ухвалу), на підставі якого 29 травня 2008 року було видано виконавчий лист № 2-25/2006.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2009 року відмовлено в прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2007 року про відмову в зміні способу та порядку виконання рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2006 року.

За період з 2011 року по 15 січня 2024 року ОСОБА_1 подав 29 заяв про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, аналогічного змісту.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме виконавчого листа від 10 липня 2006 року у справі № 2-25/06. Ухвала суду набрала законної сили 22 жовтня 2019 року.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року аналогічна заява ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, що надійшла до суду у листопаді 2020 року, була визнана неподаною та повернута заявнику згідно до статті 44 ЦПК України, так як її подання було визнано зловживанням процесуальними правами.

Ухвала Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року за наслідками апеляційного та касаційного перегляду справи залишена без змін та набрала законної сили.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України на ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

У частинах другій, третій статті 369ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 26 лютого 2024 року апеляційний суд поновив ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року. Звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 вирішив розгляд апеляційної скарги проводити без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами справи.

В ухвалі, зокрема вказано, що відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Враховуючи предмет спору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розгляд апеляційної скарги в даній справі слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами (письмове провадження). В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявляє клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Тернівським районний судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. З матеріалів справи встановлено, що характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, тому у клопотанні ОСОБА_1 слід відмовити.

З урахуванням викладеного колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги, що апеляційний суд не призначив відеоконференцію при розгляді його апеляційної скарги, оскільки апеляційні скарги на ухвали суду повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, апеляційний суд розглянув та належним чином мотивував підстави відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Тернівським районний судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами віднесено до основних засад цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (частини перша, друга статті 44 ЦПК України).

Наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами (частини третя - четверта статті 44 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 761/14952/21 зазначено, що «на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання наданими правами. Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, у яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій. Водночас наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер. Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу».

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 757/61850/18-ц (провадження № 61-22707св19), від 15 липня 2021 року у справі № 420/698/21 (провадження № К/9901/18953/21).».

Суди встановили, що ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2017 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено. Підставою для відмову у задоволенні заяви суди зазначили недоведеність поважності пропуску строку. Після розгляду цієї заяви, ОСОБА_1 неодноразово подає аналогічні за змістом заяви, зокрема ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року, яка була предметом апеляційного та касаційного перегляду та набрала законної сили, було визнано дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та повернуто заяву.

За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок, що зазначені обставини свідчать про недобросовісне користування процесуальними правами щодо звернення до суду та про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення заяви.

Щодо касаційного оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року про відмову у відводі колегії суддів апеляційного суду.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу (частини друга та третя статті 40 ЦПК України).

Відповідно до частин сьомої, восьмої статі 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року, призначено справу до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на 09 квітня 2024 року в приміщенні Дніпровського апеляційного суду.

28 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Зубакової В. П., Бондар Я. М., Тимченко О. О.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів визнано необґрунтованою та передано для визначення судді для розгляду цієї заяви у порядку, передбаченому частиною першою статті 33, частиною третьою статті 40 ЦПК України.

Оскарженою ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Дніпровського апеляційного суду Зубакової В. П., Бондар Я. М., Тимченко О. О. відмовлено.

За таких обставин доводи ОСОБА_1 в касаційній скарзі, що ухвала про відмову у відводі постановлена з порушенням норм процесуального права щодо участі заявника у розгляді заяви, є необґрунтованими, оскільки питання про відвід колегії суддів правильно вирішене судом у порядку письмового провадження, який не приймав рішення про необхідність проведення судового засідання з повідомленням учасників справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року у справі № 2-25/2006.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

В. І. Крат