Справа №295/4517/24
26.06.2024 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,
за участі секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, у якому зазначив, що 02.06.2007 року зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені, проживають сторони окремо. На даний час позивач з дітьми є внутрішньо переміщеними особами та проживають в м. Житомирі, а ОСОБА_4 із 24.02.2022 року залишилась на тимчасово окупованій території в м. Мелітополь, наразі там постійно проживає, має іншу сім`ю. На переконання позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе, а тому просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 . Окрім цього, позивач просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком, оскільки він ставиться із відповідальністю до виконання своїх батьківських обов`язків, приділяє достатньо часу дітям та займається їх розвитком в усіх аспектах. Обоє синів ставляться до позивача із повагою та любов`ю. У свою чергу мати не підтримує жодного спілкування з дітьми, не цікавиться їх життям, не забезпечує в матеріальному плані, не займається їх дозвіллям, так і фізичним, інтелектуальним, моральним, культурним, духовним та соціальним розвитком.
Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 11.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що діти залишились з ним, з листопада 2019 року проживає окремо від дружини, після 2021 року взагалі перестав спілкуватись з нею. Зокрема, син ОСОБА_5 одразу залишився з батьком, а з грудня 2019 року і син ОСОБА_6 . Де наразі проживає дружина невідомо. Судові витрати складаються виключно із судового збору, який залишає за собою.
Син сторін ОСОБА_4 в судовому засіданні висловив бажання залишитися проживати з татом. Пояснив, що проживає з батьком і братом ОСОБА_5 в м. Житомирі близько двох років. Маму бачив давно, вона в росії. Додав, що з батьком весело.
В судове засідання 26.06.2024 року позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляла.
Представник третьої особи - Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради в судовому засіданні пояснив, що в лютому батько звертався до третьої особи і працівникам служби відома ситуація в сім`ї. Після повномасштабного вторгнення батько самостійно займається вихованням дітей. Представник звертав увагу, що з огляду на положення чинного законодавства України Орган опіки та піклування не може надати висновок щодо місця проживання старшої дитини.
В судове засідання 26.06.2024 року представник третьої особи - Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, при прийнятті рішення підтримує висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради.
Представник третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення позивача та представника Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, з`ясувавши думку сина сторін - ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02.06.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції м. Донецька між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб, актовий запис №156, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_8 ».
ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_4 , батьками яких є сторони по справі.
Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 , що підтверджується висновком №994 від 19.06.2024 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Частиною 2 статті 112 цього кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
В ході розгляду справи було встановлено, що внаслідок непорозумінь сім`я сторін повністю розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони однією сім`єю як чоловік і дружина не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому, на думку суду, наявні підстави для розірвання шлюбу.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.
Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Враховуючи викладене, а також тривалість проживання дитини ОСОБА_4 із батьком, сталість її соціальних зв`язків із позивачем, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, з урахуванням фактичної згоди малолітнього ОСОБА_4 на проживання з батьком, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини та має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору.
За змістом ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з частиною третьою статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Аналіз наведених норм матеріального права та роз`яснень Верховного Суду України свідчать про те, що у разі спору між батьками в судовому порядку можливе виключно вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою, що виключає можливість розв`язання потенційного спору судом у зазначеній частині вимог.
За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на момент пред`явлення позову та ухвалення рішення у справі син сторін досяг чотирнадцятирічного віку, а відтак саме йому належить право самостійно обрання місце свого проживання.
Керуючись ст.ст. 104, 105, 110-115, 141, 160, 161 СК України, ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 263-265, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, -
Позов задовольнити частково.
Шлюб, зареєстрований 02.06.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис №156, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - розірвати.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
В задоволенні решти вимог позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Копію рішення про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: Запорізька область, м. Мелітополь.

Третя особа: Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, адреса: м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2.

Третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.В. Кузнєцов