КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5465/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/31686/22-ц

27 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» адвоката Комісара Сергія Петровича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Хайнацького Є.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом доКомунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 05 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1432. Вказана квартира перебуває у первісному стані після передачі її від забудовника інвестору.

Зазначала, що відповідач КомунальнепідприємствоВиконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»неправомірно та в порушення вимог чинного законодавства та договору нараховує їй заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Станом на час її звернення до суду з даним позовом вказана квартира перебуває без ремонту після будівництва багатоквартирного будинку та введення його в експлуатацію, а також не підключена до внутрішньобудинкової системи постачання гарячої води та централізованого опалення.

У вказаній квартирі відсутні точки розподілу постачання централізованого опалення та постачання гарячої води, а засоби (прилади) вимірювальної техніки вузлів обліку гарячої води та централізованого опалення перебувають із заводськими показниками, опломбовані, що підтверджується протоколом огляду.

Щороку уповноважена особа ТОВ «УБК-Сервіс», що здійснювало обслуговування та управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 по 2001 рік включно, фіксувала факт не підключення квартири позивача до точок розподілу постачання централізованого опалення та постачання гарячої води та надавала їй відповідні довідки.

05 жовтня 2021 року інженер СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» районного відділення збуту № 1 в її присутності та в присутності представника ТОВ «УБК-Сервіс» провели обстеження квартири позивача та встановили, що вповерхневому розподільчому вузлі є видимий розрив трубопроводу опалення. На відводі подавального трубопроводу встановлений кульовий кран та опломбований пломбою С33899970. В трубопроводі ГВП (гаряче водопостачання) є видимий розрив. На відводі стояка ГВП встановлений кульовий кран, який закритий», що зафіксовано актом обстеження № 21.

Протягом усього часу квартира нею не використовувалась, в ній ніхто і ніколи не проживав та не розпочинав ремонтні роботи, тому ця квартира не опалювалась та не опалюється наразі.

Однак, незважаючи на те, що її квартира не підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води будинку, відповідач нараховує їй плату за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які фактично не надавались.

Станом на 01жовтня 2022 року відповідачем нарахована їй заборгованість за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 157 884,36 грн.

Вона двічі зверталась до Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»із заявами про встановлення відсутності заборгованості та корегування нарахувань за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, проте, письмової відповіді не отримала.

З урахуванням наведеного, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Закону України «Про теплопостачання» просила суд: визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування їйзаборгованості з оплати послуг за адресою: АДРЕСА_1 з постачання гарячої води у розмірі 2 155,60 грн та постачання теплової енергії у розмірі 157 884,36 грн; зобов`язати відповідача здійснити їй перерахунок нарахувань за послугу з постачання гарячої води та послугу з постачання теплової енергії у квартиру АДРЕСА_1 , враховуючи, що відсутні точки розподілу постачання централізованого опалення та постачання гарячої води в дану квартиру.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів задоволено частково.

Зобов`язано Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснити ОСОБА_1 перерахунок нарахувань за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у квартиру АДРЕСА_1 за період з 01.05.2018 оу по 01.10.2022року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» - адвокат Комісар Сергій Петрович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 рокута ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у поному обсязі.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції не враховано, що будинок за адресою АДРЕСА_1 обладнано централізованою системою опалення. Систему централізованого опалення будинку обладнано будинковим засобом обліку теплової енергії заводський номер 6753983 марки MULTICAL, діапазон розповсюдження - всі квартири будинку, встановлений на загальному вводі будинку, тобто, обліковує сумарну витрату теплової енергії на потреби централізованого опалення/постачання теплової енергії та централізованого постачання гарячої води/постачання гарячої води.

Будинковий засіб обліку враховує всі періоди ненадання або надання не в повному обсязі послуги з централізованого опалення, у зв`язку з чим нарахування плати за вказані послуги здійснювалося на підставі п. 12 Правил № 630, якими передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Та відповідно до п. 11 Правил № 630 в частині нарахувань за централізоване постачання гарячої води.

Крім того, власники квартир, як співвласники місць загального користування (МЗК) повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно опалювальної площі житла.

Постачання до будинку по АДРЕСА_1 теплової енергії за спірний період підтверджується відомостями реєстрації параметрів теплоспоживання, що містятся в матеріалах справи (є додатками до відзиву на позовну заяву).

Згідно ч. 1 ст. 2 Правил № 630, централізоване опалення - це послуга спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем послуг з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Квартира позивачки є частиною загальнобудинкової системи опалення.

Твердження позивачки, які враховані судом першої інстанції, про те, що вона не проживає в даній квартирі та квартира знаходиться у стані після забудовника, на думку сторони відповідача, не може братися до уваги, оскільки будинок введено в експлуатацію. Введення в експлуатацію є підтвердженням облаштування будинку та наявних у ній квартир інженерними мережами, в тому числі, й опаленням.Таким чином, з моменту введення будинку в експлуатацію тепло постачалося до квартири позивачки.

Відповідно до роз`яснень Мінжитлокомунгоспу «Щодо сплати за житлово-комунальні послуги за період відсутності споживачів у квартирі» (Лист Мінжитлокомунгоспу України від 04.03.2009 № 8/14-2144), не проживання у квартирі не є підставою для звільнення від оплати вартості послуги з ЦО.

Пунктом 2 Правил № 630 визначено, що централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Таким чином, виконавець послуги з централізованого опалення несе витрати по забезпеченню нормативної температури повітря у приміщенні незалежно від факту проживання у квартирі споживачів.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, непроживання позивачки у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації у цій квартирі не звільняє її, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у справі №757/29813/17-ц від 02.04.2020.

Надані позивачкою в обгрунтування своїх вимог довідки, видані ОСОБА_1 Товариством з обмеженою відповідальність «УБК- Сервіс», яке здійснювало обслуговування та управління багатоквартирним будинком по АДРЕСА_1 щодо непідключення квартири позивачки до точок розподілу постачання централізованого опалення та постачання гарячої води, на переконання сторони відповідача, не можуть вважатися допустимими та належними доказами у справі, оскільки довідки видавалися експлуатуючою організацією наперед. Крім того, зі змісту довідки № 88 від 28.09.2021 року вбачається, що «квартирна система опалення змонтована, але радіатори відсутні, що в свою чергу підтверджує, що квартира підключена до централізованого опалення.

А наданим позивачкою актом обстеження № 21 від 05.10.2021 року зафіксовано фактичний стан на момент перевірки. Згідно даного акту виявлено, що прилади опалення змонтовані тільки в вітальні. Є два приміщення для санвузлів, в яких є стояки рушникосушарок. Тобто, даним актом зафіксовано, що квартира позивачки під`єднана до централізованої системи опалення. Будь яких доказів, що приміщення позивачки було відключено від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) не надано.

Отже, підприємство забезпечило подачу теплової енергії та гарячої води до точки розподілу.

Відзив на апеляційну скаргу від сторони позивача до суду не надходив.

В судовому засіданні представник відповідача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» Ральчук Наталія Володимирівна повністю підтрисмала доводи апеляцйної скарги та просила її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Трофімов Богдан Володимирович в судове засіданн не з`явилась, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлені у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». Підприємство здійснює постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води споживачам у м. Києві з 01.05.2018 року.

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01.05.2018 року житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в м. Києві надає відповідач на підставі публічного договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню, який був опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085).

Сотнікова Ольга Олегівна є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 05.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1432.

Згідно з копією Акту обстеження № 21 від 05.10.2021 року, складеного представником Районного відділення збуту № 1 СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго», проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 та виявлено, що ця квартира знаходиться на 15 поверсі в стані ремонту після будівництва. Прилади опалення змонтовані тільки в вітальні. Є два приміщення для санвузлів, в яких є стояки рушникосушарок. Відводи від рушникосушарок закриті металевими заглушками. У квартирі відсутнє сантехнічне обладнання. У поверховому розподільчому щитку є видимий розрив трубопроводів опалення. На відводі подавального трубопроводу встановлений кульовий кран, який закритий та опломбований пломбою С33899970. У трубопроводі гарячого водопостачання є видимий розрив. На відводі з стояка гарячого водопостачання встановлений кульовий кран, який закритий, не опломбований. Автономних систем опалення гарячого водопостачання немає.

Відповідно до копій довідок головного інженера експлуатуючої організації ТОВ «УБК-Сервіс» № 213, 214 в опалювальних сезонах 2015-2016 років та 2016-2017 років квартира АДРЕСА_1 не опалювалась та не була підключена до будинкової системи опалення та гарячого водопостачання.

Згідно з копіями довідок директора ТОВ «УБК-Сервіс» № 252 від 17.10.2017 року, № 244 від 22.10.2018 року, № 302 від 23.09.2019 року, № 223 від 25.11.2020 року в опалювальних сезонах 2017-2018 років, 2018-2019 років, 2019-2020 років, 2020-2021 років квартира АДРЕСА_1 не опалювалась та не була підключена до будинкової системи опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до копії довідки ТОВ «УБК-Сервіс» від 28.09.2021 року № 88 в квартирі АДРЕСА_1 згідно з проектом горизонтальна розводка системи опалення, яка передбачає окреме підключення кожної квартири до будинкової системи опалення. У даній квартирі ніхто не мешкає, після забудовника ремонт не проводився, квартирна система опалення змонтована, але радіатори відсутні, в сантехнічній ніші, яка відповідає цій квартирі, до будинкової системи опалення та гарячого водопостачання не підключена. Гаряче водопостачання також відсутнє.

Відповідно до копії рахунку-повідомлення станом на 01.10.2022 року ОСОБА_3 ій ОСОБА_4 і ОСОБА_5 і нарахована заборгованість за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 157 884,36 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, суд першої інстанції вказав, що у справі, яка розглядається, повідомлення-рахунки на оплату послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання фактично є претензіями та не свідчать про порушення прав споживача, а є підставою для подальшого звернення виконавця послуг з відповідним позовом до суду.

З огляду на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування позивачу заборгованості з оплати послуг за адресою: квартира АДРЕСА_1 з постачання гарячої води у розмірі 2 155,60 грн та постачання теплової енергії у розмірі 157 884,36 грн, задоволенню не підлягають.

Поряд з цим, виходячи з установлених судом обставин справи про те, що позивач фактично не користувалась житлово-комунальними послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання (централізованого постачання гарячої води), суд першої інстанції вважав, що задоволенню підлягають позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок нарахувань за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_1 за період з 01.05.2018 року по 01.10.2022 року.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року в частині відмови в задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування позивачу заборгованості з оплати послуг за адресою: квартира АДРЕСА_1 з постачання гарячої води у розмірі 2 155,60 грн та постачання теплової енергії у розмірі 157 884,36 грн в апеляційному порядку не оскаржується, відтак, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року в частині, що оскаржується відповідає.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт.

З огляду на вищенаведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Дана позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 03.10.2013 року. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 04.07.2018 року у справі № 904/7183/17.

Крім того, відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

У частинах першій, третій, четвертій ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання

Положенням ст. ст. 7-8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) на момент виникнення спірних правовідносин, регулювались Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(далі - Правила).

Відповідно до пункту 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відтак, пункт 28 Правил є спеціальною нормою, яка регулює порядок розрахунку споживачами, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики).

Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року.

Спір у даній справі виник з приводу нарахування відповідачем позивачу заборгованості з оплати послуг за адресою: квартира АДРЕСА_1 з постачання гарячої води у розмірі 2 155,60 грн та постачання теплової енергії у розмірі 157 884,36 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що однією із засад цивільного законодавства є добросовісність.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що не спростовано матеріалами справи та відповідачем те, що квартира АДРЕСА_5 перебуває без ремонту після будівництва багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та введення його в експлуатацію, а також не підключена до внутрішньобудинкової системи постачання гарячої води та централізованого опалення.

У вказаній квартирі відсутні точки розподілу постачання централізованого опалення та постачання гарячої води, а засоби (прилади) вимірювальної техніки вузлів обліку гарячої води та централізованого опалення перебувають з заводськими показниками, опломбовані. ТОВ «УБК-Сервіс» здійснювало обслуговування та управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 по 2001 рік включно та щороку уповноважена особа ТОВ «УБК-Сервіс» фіксувала факт не підключення квартири позивача до точок розподілу постачання централізованого опалення та постачання гарячої води та надавала позивачу довідки.

Доводи позивачки про те, що належна їй квартира АДРЕСА_1 дійсно не опалювалась та не була підключена до будинкової системи опалення та гарячого водопостачання в опалювальних сезонах 2015-2016 років, 2016-2017 років, 2017-2018 років, 2018-2019 років, 2019-2020 років, 2020-2021 років підтверджуються копіями довідок головного інженера експлуатуючої організації ТОВ «УБК-Сервіс» № 213, 214, та довідками директора ТОВ «УБК-Сервіс» № 252 від 17.10.2017 року, № 244 від 22.10.2018 року, № 302 від 23.09.2019 року, № 223 від 25.11.2020 року.

Копією Акту обстеження № 21 від 05.10.2021 року, складеного представником Районного відділення збуту № 1 СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго», встановлено, що прилади опалення в квартирі АДРЕСА_1 змонтовані тільки в вітальні; відводи від рушникосушарок закриті металевими заглушками; у квартирі відсутнє сантехнічне обладнання; у поверховому розподільчому щитку є видимий розрив трубопроводів опалення; на відводі подавального трубопроводу встановлений кульовий кран, який закритий та опломбований пломбою С33899970; у трубопроводі гарячого водопостачання є видимий розрив; на відводі з стояка гарячого водопостачання встановлений кульовий кран, який закритий, не опломбований; автономних систем опалення гарячого водопостачання немає.

Відповідно до копії довідки ТОВ «УБК-Сервіс» від 28.09.2021 року № 88 в квартирі АДРЕСА_1 згідно з проектом горизонтальна розводка системи опалення, яка передбачає окреме підключення кожної квартири до будинкової системи опалення. У належній позивачці квартирі ніхто не мешкає, після забудовника ремонт не проводився, квартирна система опалення змонтована, але радіатори відсутні, в сантехнічній ніші, яка відповідає цій квартирі, до будинкової системи опалення та гарячого водопостачання не підключена. Гаряче водопостачання також відсутнє.

Належних та допустимих доказів на спростування вказаих документів відповідачем не надано.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок нарахувань за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у квартиру АДРЕСА_1 за період з 01.05.2018 року по 01.10.2022року, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18).

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем обрано правильний спосіб захисту порушеного права та інтересу шляхом заявлення вимоги про проведення перерахунку нарахованої оплати за централізоване постачання опалення та гарячої води.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3)).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити у судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі № 6-32цс13.

Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц сформулював висновк про те, що у випадку порушення юридичною особою законодавства під час нарахування плати за централізоване постачання опалення споживач має право оскаржити у суді такі дії та вимагати провести відповідний перерахунок.

Тому, у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за житлово-комунальні послуги, споживач має право оскаржити у судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. Отже, зазначені позивачем у позові обставини про безпідставність нарахованих йому сум за житлово-комунальні послуги, та за наявності підстав для задоволення позовних вимог про необхідність здійснення постачальником послуг відповідного перерахунку може, за наявності правових підстав, звільнити його від відповідних обов`язків по безпідставно, як він вважає, нарахованих сум у наданому розрахунку вартості за фактично надані йому послуги, і такий, обраний позивачем спосіб судового захисту при наведених обставинах цієї справи позивачка вважає правильним та єдиним, на її думку, ефективним способом судового захисту, який узгоджується з судовою практикою на час пред`явлення цього позову та на час вирішення вказаного спору.

Доводи апеляційної скарги про те, щоз моменту введення будинку в експлуатацію тепло постачалося до квартири позивачки, не грунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах, з огляду на наступне.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази з своїм внутрішнім переконанням, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що надані позивачкою докази підтверджують ту обставину, що згідно з проектом горизонтальна розводка системи опалення, яка передбачає окреме підключення кожної квартири до будинкової системи опалення. У належній позивачці квартирі ніхто не мешкає, після забудовника ремонт не проводився, квартирна система опалення змонтована, але радіатори відсутні, в сантехнічній ніші, яка відповідає цій квартирі, до будинкової системи опалення та гарячого водопостачання не підключена. Гаряче водопостачання також відсутнє, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що власники квартир, як співвласники місць загального користування повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно опалювальній площі житла, в матеріалах справи наявні відомості реєстрації параметрів теплоспоживання вцілому будинку по АДРЕСА_4 теплової енергії за спірний період, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Виконавець, тобто суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, зобов`язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо (абз. 5 ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (абз. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу (ч.ч. 2, 4 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про теплопостачання» державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону Україну «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла комерційного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону Україну «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону Україну «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності - за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до п. 12 Правил № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

За змістом п. 21 Правил № 630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. м (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами дій відповідача щодо перерозподілення обсягу теплової енергії використаної на потреби централізованого опалення будинку, в період за період з 01.05.2018 року по 01.10.2022року, позивачці були здійснені нарахування, зокрема, з урахуванням обсягу теплової енергії, спожитої будинком на потреби ЦО, та зняттям нарахованих Гкал на потреби опалення МЗК, а також опалювальної площі квартири позивача.

Поряд з цим, з наданих відповідачем відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання вцілому будинку по АДРЕСА_4 теплової енергії за спірний період, неможливо прослідкуватичи під час нарахування заборгованості за спірний період відповідачем було враховано фактичну відсутність підключення квартири позивача до будинкової системи опалення та гарячого водопостачання та фактичного не отримання позивачем послуг з опалення та гарячого водопостачання у квартирі.

Оскільки із нараховоної відповідачем заборгованості неможливо розмежувати яку суму нараховано за опалення місць загального користування вцілому будинку по АДРЕСА_1 , а яку за опалення та гаряче водопостачання квартири позивача, а тому колегія суддів вважає, щосуд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про зобовязання відповідача здійснитиперерахунок нарахувань за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у квартиру АДРЕСА_1 за період з 01.05.2018 року по 01.10.2022 року відповідно до Правил № 630.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені представником відповідача Комунального підприємствавиконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» адвокатом Комісаровим Сергієм Петровичем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника представника відповідача Комунального підприємствавиконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» адвоката Комісара Сергія Петровича.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу представника відповідача Комунального підприємствавиконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» адвоката Комісара Сергія Петровичазалишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Комунальногопідприємствавиконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» адвоката Комісара Сергія Петровича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 червня 2024 року.

Головуючий: Судді: