ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3344/23Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М.
Провадження № 22-ц/817/372/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Іванюта О.М.

з участю представника філії "Кременецьке лісове господарство" ДСГП "Ліси України" - адвоката Василишин К.В., представника позивача - адвоката Підкови О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Кременецьке лісове господарство" на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року, ухвалене суддею Шульгач Н.М., повний текст якого складено 07 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Кременецьке лісове господарство" про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що він працював у Філії «Кременецьке лісове господарство» Державного спеціалізовано господарського підприємства «Ліси України» на посаді лісничого Стіжоцького лісництва, а 11.09.2023 року був переведений на посаду лісника обходу №2 Теребовлянського лісництва. Разом із заявою на переведення 08.09.2023 року він на вимогу директора написав заяву «Про звільнення за угодою сторін», без зазначення у цій заяві дати її написання та дати звільнення. Зміст заяви йому було продиктовано директором та пояснено, що складання такої заяви є усталеною практикою та є засобом довіри між працівником та керівництвом філії. Оскільки звільнятися з підприємства позивач не мав наміру, був готовий приступити до виконання обов`язків лісника, що підтверджує підпис про ознайомлення з посадовою інструкцією лісника та вважав, що така заява без дати нічого не означає.

З 11 вересня по 15 жовтня 2023 року він перебував у щорічній основній відпустці, а 16 жовтня 2023 продовжив відпустку через хворобу до 26.10.2023 року.

Перебуваючи на лікарняному, на вимогу працівника кадрової служби 27.10.2023 року він прибув на роботу, де йому було повідомлено про його звільнення з посади лісника обходу № 2 з 26.10.2023року за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Від підписання про ознайомлення з наказом про звільнення він відмовився, оскільки не був з ним згідний, так як фактично звільнення відбулося з ініціативи роботодавця без будь-яких підстав.

Звільнення вважає незаконним, оскільки заява про звільнення не містить волевиявлення позивача та визначення строку, з якого трудовий договір пропонується розірвати за угодою сторін. Крім того, заява не містить дати її написання.

Із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив поновити його на роботі на посаді лісника обходу №2 Теребовлянського лісництва та стягнути з відповідача в його користь 44 476,96 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Кременецького районного суду від 31.01.2024 року позов ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Кременецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про поновленняна роботі задоволено. Скасовано наказ Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» державного агентства лісових ресурсів України в особі філії «Кременецьке лісове господарство» №385-к від 26.10.2023 про звільнення ОСОБА_1 , лісника обходу №2 Теребовлянського лісництва на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді лісника обходу №2 Теребовлянського лісництва, філії «Кременецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 26.10.2023 року. Стягнуто з філії «Кременецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в користь ОСОБА_1 69747,96 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з утриманням усіх необхідних податків, зборів та інших обов`язкових платежів та з врахуванням листка непрацездатності, 1073,60 гривень сплаченого судового збору, 19,32 грн. сервісного збору на оплату судового збору та понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 21227,64 грн. з утриманням усіх необхідних податків, зборів та інших обов`язкових платежів підлягає до негайного виконання.

В апеляційній скарзі державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Кременецьке лісове господарство" просить рішення Кременецького районного суду від 31.01.2024 року скасувати, постановивши нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що 08.09.2023 року позивачу було надано щорічну основну відпустку терміном 35 календарних днів до 15.10.2023 року. 16.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся в адміністрацію Філії із заявою про продовження відпустки та із заявою про звільнення з роботи за угодою сторін.

Згідно із резолюцією керівника на заяві про звільнення визначено день закінчення роботи 26.10.2023 року, про що повідомлено працівника, цього ж дня підготовлено відповідний наказ №385-к.

З 16.10.2023 року по 26.10.2023 року ОСОБА_1 не заявляв про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

27.10.2023 року ОСОБА_1 з`явився в адміністрацію для ознайомлення із наказом та з невідомих причин відмовився ставити відмітку про отримання копії такого наказу про що, було складено акт. Водночас, без заперечень позивач отримав трудову книжку

Таким чином, на думку апелянта станом на момент складання заяви про звільнення за угодою сторін було відповідне волевиявлення позивача про припинення трудового договору за зазначеною підставою, наступна зміна власного рішення позивача не впливає на чинність досягнутої домовленості з роботодавцем.

Твердження позивача про звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності вважає необгунтованими, оскільки у період перебування на лікуванні ОСОБА_1 27.10.2023 року за власною ініціативою з`явився в адміністрацію підприємства. Крім того, апелянт указує, що наслідком звільнення працівника у період його непрацездатності чи відпустки є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі.

Суд в порушення вимог цивільного процесуального закону скасував наказ про звільнення ОСОБА_1 , оскільки позивачем така вимога не заявлена. Судове рішення не містить будь якої мотивації щодо виходу за межі заявлених позивачем вимог.

Щодо стягнутих витрат на правову допомогу, адвокатом не додано до позовної заяви та під час підготовчого судового засідання розрахунок компенсації витрат на професійну правничу допомогу, копії акту прийняття-передачі наданих послуг та довідки про оплату, що не відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України. Крім того зазначає, що розмір стягнутих витрат за надану професійну правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Мартищук Л.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Зазначає, що заява про звільнення за угодою сторін не відображає волевиявлення звільнитися саме в той час, коли це вирішив одноособово і безпідставно керівник підприємства. Як зазначено в самій апеляційній скарзі - день закінчення роботи - 26.10.2023 року визначено резолюцією керівника, а працівника ОСОБА_1 , про це лише повідомлено. Між сторонами будь- якої домовленості про припинення ОСОБА_1 трудового договору не існувало, тому доводи апеляційної скарги про те, що зміна рішення позивача не впливає на чинність досягнутої домовленості з роботодавцем, вважає безпідставними.

Уточнення позовних вимог було висловлено в судових дебатах, а скасування наказу про звільнення та стягнення з роботодавця в користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу є неможливим без скасування наказу про звільнення, тому доводи апеляційної скарги про вихід суду за межі позовних вимог вважає необгрунтованими.

В установлені процесуальним законом строки позивач не висловлював будь-яких заперечень щодо розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, тому доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині.

Заслухавши пояснення представника філії "Кременецьке лісове господарство" ДСГП "Ліси України" - адвоката Василишина К.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача - адвоката Підкови О.І., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності волевиявлення позивача на припинення трудового договору за взаємною згодою сторін унаслідок не зазначення у заяві конкретної дати звільнення, тому дійшов висновку про наявність підстав для скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі та стягнення в його користь середнього середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Обставини справи.

ОСОБА_1 з 08.02.2022 р. працював у ДП Кременецьке лдісове господарство на різних посадах, що підтверджується записами у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

Згідно наказу №843 від 28.10.2022 року припинено ДП «Кременецьке лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до ДСГП «Ліси України».

Наказами №115-К від 14.12.2022 року, №42 від 05.01.2023 року затверджено передавальний акт ДП «Кременецьке лісове господарства», яке координується Тернопільським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та призначено ОСОБА_2 на посаду директора філії «Кременецьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» на строк з 15.12.2022 по 29.12.2023 з випробувальним строком на три місяці.

08.09.2023 ОСОБА_1 подав заяву про переведення його лісником обходу № 2 Теребовлянського лісництва з 11.09.2023 року.

Наказом № 313-к від 08.09.2023 року філії «Кременецьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» ОСОБА_1 , лісничого Стіжоцького лісництва, переведено на посаду лісника обходу №2 Теребовлянського лісництва з 11 вересня 2023 року за його згодою з посадовим окладом згідно діючого штатного розпису.

11.09.2023 ОСОБА_1 ознайомився з посадовою інструкцією лісника, що підтверджується його підписом.

Наказом №399-к/тм від 07.09.2023 філії «Кременецьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» ОСОБА_1 , ліснику обходу №2 Теребовлянського лісництва, надано щорічну основну відпустку терміном 35 календарних днів з 11.09.2023 року по 15.10.2023 року. Підстава зава ОСОБА_1 , від 08.09.2023 року.

16.10.2023 року ОСОБА_1 подав заяву про продовження відпустки у зв`язку з хворобою терміном 11 календарних днів з 16.10.2023 року.

Наказом №499-к/тм від 16.10.2023 року продовжено ОСОБА_1 щорічну основну відпустку терміном 11 календарних днів з 16 жовтня 2023 року по 26 жовтня 2023 року включно.

Наказом №385-к від 26.10.2023 року філії «Кременецьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади лісника обходу №2 Теребовлянського лісництва 26.10.2023 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України. Підстава заява ОСОБА_1 .

Як вбачається із змісту наявної у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 Про звільнення його з роботи за угодою сторін, ця заява не містить як дати написання цієї заяви, так і дати, з якої слід припинити трудові відносини.

У лівому верхньому кутку заяви ОСОБА_1 наявна резолюція керівника підготувати наказ на звільнення з 26.10.2023 р. за згодою сторін.

Згідно акту від 26.10.2023 про відмову від підпису в наказі №385-к від 26.10.2023 року філії, зазначений наказ «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » доведений до ОСОБА_1 в усній формі. Підписатися про ознайомлення з наказом ОСОБА_1 відмовився. Трудову книжку ОСОБА_1 отримав та підпис про її одержання поставив, про що зафіксований запис в книзі руху трудових книжок і вкладишів до них на ст. 12.

З виписки книги руху трудових книжок вбачається, що ОСОБА_1 отримав трудову книжку 26.10.2023 року, що підтверджено підписом позивача.

Згідно розрахункового листка за жовтень 2023 року ОСОБА_1 було виплачено 32 265,04 грн.; за листопад 2023 року 5596,76 грн.

Згідно довідки про середню заробітну плату, ОСОБА_1 , ліснику філії «Кременецьке лісове господарство «ДП «Ліси України», звільненому 26.10.2023 року, було нараховано за 29 відпрацьованих днів 29 314,29 грн., середньоденна зарплата становить 1010,84 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору. Пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

У постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16 Верховний Суд України вказав на те, що, розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 4 листопада 2019 року у справі № 761/19141/16-ц (провадження № 61-26651св18), від 23 грудня 2019 року у справі № 233/1563/18 (провадження № 61-47560св18), від 24 березня 2020 року у справі № 553/629/18 (провадження № 61-48739св18).

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін щодо підстави припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України).

За такого правового регулювання основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за угодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за угодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін). Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 1340/6082/18 (адміністративне провадження №№ К/9901/23043, К/9901/28700/19).

У постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 825/3587/15-а (провадження № К/9901/28040/19), від 7 жовтня 2020 року у справі № 236/1286/19 (провадження № 61-2567св20), від 4 серпня 2021 року у справі № 711/2175/20 (провадження № 61-12674св20) та від 7 жовтня 2021 року у справі № 541/1684/20 (провадження № 61-9439св21) викладено висновок щодо застосування пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України у подібних правовідносинах та зазначено, що незазначення у заяві конкретної дати звільнення свідчить про відсутність волевиявлення працівника на припинення трудового договору за взаємною угодою сторін.

З врахуванням змісту заяви ОСОБА_1 про звільнення його з роботи за угодою сторін, яка не містить як самої дати написання заяви, так і конкретної дата звільнення, зазначених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, правових позицій Верховного Суду в подібних справах, суд першої інстанції прийшов до законного та обгрунтованого висновку про відсутність волевиявлення позивача на припинення трудового договору за взаємною угодою сторін, що свідчить про незаконність звільнення, та відповідно, наявність підстав для його поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги про те, що станом на момент складання заяви про звільнення за угодою сторін було відповідне волевиявлення позивача про припинення трудового договору за зазначеною підставою, наступна зміна власного рішення позивача не впливає на чинність досягнутої домовленості з роботодавцем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дата написання ОСОБА_3 заяви не встановлена. Крім цього, відсутність в заяві узгодженої сторонами дати звільнення працівника свідчить про відсутність волевиявлення позивача на припинення трудового договору на час видачі наказу про звільнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що наслідком звільнення працівника у період його непрацездатності чи відпустки є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі, із урахуванням правової підстави для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі - відсутність волевиявлення на припинення трудового договору, жодним чином не спростовують законності та обгрунтованості оскаржуваного судового рішення та не дають підстав для його скасування.

Доводам апеляційної скарги про те, що скасовуючи наказ про звільнення позивача з роботи суд порушив вимоги цивільного процесуального закону, оскільки ОСОБА_1 такої вимоги не заявляв, були спростовані судом першої інстанції, з чим також погоджується колегія суддів. Зокрема, судом зазначено, що позовні вимоги про поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення є взаємопов`язаними та охоплюються поняттям поновлення на роботі.

Щодо стягнутих судом першої витрат за надану професійну правничу допомогу позивачу.

За приписами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Верховний Суд в своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Верховного Суду у справах №922/445/19, №922/3436/20, №910/7586/19 та №910/16803/19).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У позовній заяві представник позивача указував, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести за професійну правничу допомогу становить 5000 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, до матеріалів справи додано: ордер серії АА №048080 та договір про надання правової допомоги №15 від 22.11.2023 року, згідно пункту 3.1 якого встановлено, що гонорар адвоката становить 5000 грн.

Відповідач ознайомлений із змістом позовної заяви, що стверджується поданим відзивом, брав учать у розгляді даної справи, неодноразово подавав клопотання.

Разом з тим, ні відзив на позовну заяву, ні подані відповідачем клопотання не містять будь яких заперечень щодо необгрунтованості витрат на правничу допомогу надану позивачу адвокатом чи зменшення їх розміру під час розгляду справи в суді першої інстанції.

З наведеного слідує, що у суду першої інстанції були відсутні повноваження, визначені ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України, для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат за надання правничої допомоги позивачу чи зменшення розміру указаних витрат.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн, тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення судом першої інстанції витрат за надану правничу допомогу позивачу колегія суддів вважає безпідставними.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Кременецьке лісове господарство" - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду від 31 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 травня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Гірський Б.О.