Номер провадження: 22-ц/813/1684/24
Справа № 491/1508/17
Головуючий у першій інстанції Желясков О. О.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одеса справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах Державної казначейської служби України на рішення Ширяївського районного суду м. Одеса від 25 квітня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Ананьївського районного суду Одеської області із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, яку позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку в розмірі 431276,40 грн., без урахування будь-яких податків, що можуть нараховуватись на цю суму. В обґрунтування заявлених позовних вимог, -зазначав, що 08.09.2008 року прокурором Ананьївського району Одеської області Опалько Н. порушена кримінальна справа по факту застосування до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заходів фізичного впливу працівниками СКР Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області за ознаками злочину. 12.05.2008 року прокурором Ананьївського району Одеської області Опалько О.М. порушено ще одну кримінальну справу по факту спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, зазначені справи було об`єднано в одну. Позивач зазначає, що 02 липня 2009 року слідчим прокуратури Ананьївського району Одеською області пред`явлено ОСОБА_2 обвинувачення в скоєнні злочину та відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 20 липня 2009 року постановою Ананьївського районного суду Одеської області міру запобіжного заходу, обрану відносно позивача, було змінено з підписки про невиїзд на утримання під вартою. 06 листопада 2009 року Ширяївським районним судом Одеської області постановлено рішення про зміну позивачу запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд та про повернення кримінальної справи прокурору Ананьївського району Одеської області для проведення додаткового розслідування. Рішенням Апеляційного суду Одеської області постанову Ширяївського районного суду Одеської області в частині повернення кримінальної справи прокурору Ананьївського району Одеської області на додаткове розслідування скасовано, справу направлено до Фрунзівського районного суду Одеської області для подальшого розгляду по суті. Позивач зазначає, що незаконні дії органів досудового слідства у зв`язку із незаконним порушенням кримінальної справи, пред`явленням обвинувачення у вчиненні злочинів, обранням запобіжних заходів, завдали йому моральних страждань. Щодо нього відбувалось незаконне кримінальне переслідування, що в свою чергу призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків (т. 1, а.с. 1-75).

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 25 квітня 2023 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду грошові кошти в сумі 388 067 (триста вісімдесят вісім тисяч шістдесят сім) грн 67 коп. В іншій частині вирішено відмовити (т. 4, а.с. 117-130).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах Державної казначейської служби, звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, звільнити апелянта від сплати судового збору. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що позивачем до позовної заяви не надано та судом не було досліджено будь-яких судових рішень, якими б визнавалися незаконними дії органів досудового розслідування відносно ОСОБА_2 , тому стягнення моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України є неможливим. Окрім того судом неправильно визначено порядок зазначення розміру шкоди, оскільки розмір відшкодованої шкоди залежить від того, який орган проводив слідчі дії чи розглядав справу, визначають відповідні органи та постановляють ухвалу. Тому органу, який визначено у ч. 1 ст. 11 Закону про порядок відшкодування шкоди, слід було здійснити заходи щодо визначення розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, про що винести відповідну постанову. Проте зазначені дії здійснено не було, в результаті чого суд першої інстанції перебрав на себе повноваження щодо визначення розміру шкоди, чим, у свою чергу, було порушено порядок визначення розміру належного відшкодування, встановлений нормами чинного законодавства. Разом з тим, було невірно розраховано суду відшкодування моральної шкоди, оскільки Ширяївський районний суд Одеської області при ухвалені рішення, у частині визначення розміру відшкодованої шкоди посилався на зміну розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на 2023 рік становить 6700 грн, однак апелянт вважає, що це є помилковим розрахунком, оскільки може мати негативний вплив на Державний бюджет України, тому вважає за доцільне вираховувати розмір відшкодованої шкоди за розміром МЗП на момент звернення позивача із вищевказаним позовом (т. 4, а.с. 134-146).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.06.2023 року було відкрито апеляційне провадження (т. 4, а.с. 150-153) та ухвалою від 31.08.2023 року справу призначено до розгляду (т. 4, а.с. 159).

Сторони своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У зв`язку із перебуванням судді Драгомерецького М.М. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, було здійснено заміну судді-учасника колегії суддів на Сегеду С.М.

Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, причини такої неявки суду не повідомлено. Будь-яких клопотань щодо перенесення судового засідання чи розгляду справи за відсуніть на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).

Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційним судом встановлено наступні обставини справи.

08.09.2008 року прокурором Ананьївського p-ну Одеської області Опалько О.Н. порушена кримінальна справа №8 за фактом застосування до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заходів фізичного впливу працівниками СКР Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

12.05.2008 року прокурором Ананьївського району Одеської області Опалько О.М. порушена кримінальна справа №1 за фактом спричинення ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень зa ст. 122 ч. 1 КК України.

06.03.2009 року слідчим прокуратури Ананьївського району Одеської області ОСОБА_7 було проведено обшук службового приміщення Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області, однак речових доказів, якими б могли бути причинені тілесні пошкодження ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не виявлено, при обшуку нічого не вилучено.

27.05.2009 року вказана кримінальна справа № 8 об`єднана зі справою №1 та їм присвоєний єдиний номер №8.

27.05.2009 року слідчим прокуратури Ананьївського району Одеської області Примаченко Ю.В. перекваліфіковано дії співробітників Ананьївського РВ ГУМВС України з ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 2 ст. 365 КК України та порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, присвоєно №8.

02.07.2009 року слідчим прокуратури Ананьївського району Одеської області Примаченко Ю.В. ОСОБА_2 пред`явлено обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ст. 365 ч. 2 КК України.

02.07.2009 року слідчим прокуратури Ананьївського району Одеською області ОСОБА_7 відносно позивача обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

07.07.2009 року прокурором Ананьївського району Одеської області Опалько О.М. затверджено обвинувальний висновок та справу направлено до Ананьївського районного суду.

20.07.2009 року постановою Ананьївського районного суду Одеської області міру запобіжного заходу обрану відносно ОСОБА_2 змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою.

06.11.2009 року Ширяївським районним судом Одеської області ухвалено постанову про зміну позивачу запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд та про повернення кримінальної справи №8 прокурору Ананьївського району Одеської області для проведення додаткового розслідування. Рішенням Апеляційного суду Одеської області постанову Ширяївського районного суду Одеської області в частині повернення кримінальної справи №8 прокурору Ананьївського району Одеської області на додаткове розслідування скасовано, справу направлено до Фрунзівського райсуду Одеської області для подальшого розгляду по суті.

06.10.2010 року постановою Фрунзівського районного суду Одеської області кримінальна справа №8 по обвинуваченню позивача за ст. 365 ч. 2 КК України повернута прокурору Ананьївського району Одеської області для проведення додаткового розслідування.

06.10.2011 року слідчим прокуратури Ананьївського району Одеською області ОСОБА_9 позивачу пред`явлено обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ст. 365 ч. 2 КК України.

Також 06.10.2011 року слідчим прокуратури Ананьївського району Одеською області, юристом 3 класу ОСОБА_9 відносно позивача було обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

12.10.2011 року прокурором Ананьївського району Одеської області радником юстиції Кучерявим I.A. затверджено обвинувальний висновок та справу направлено до суду.

31.10.2012 року Фрунзівським районним судом Одеської області постановлено рішення про повернення кримінальної справи №8 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст. 365 ч. 2 КК України прокурору Ананьївського району Одеської області для проведення додаткового розслідування. Рішенням Апеляційного суду Одеської області вказану постанову Фрунзівського районного суду Одеської області про повернення кримінальної справи № 8 прокурору Ананьївського району Одеської області на додаткове розслідування скасовано, справу направлено до Великомихайлівського районного суду Одеської області для подальшого розгляду по суті.

26.12.2013 року постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області кримінальна справа №8 повернута прокурору Ананьївського району Одеської області для проведення додаткового розслідування.

Згідно довідки Регіонального сервісного центру ДІТ МВС про судимість від 17.10.2017р., ОСОБА_2 є особою, яку 20.07.2009 року Ананьївським районним судом заарештовано за ознаками злочину, передбаченого ст. 365 ч. 2 КК України, кримінальна справа № 8. Постановою Ширяївського райсуду Одеської області від 06.11.2009 року на підставі ст.ст. 274, 281 КПК України міру запобіжного заходу у вигляді арешту змінено на підписку про невиїзд. Інші відомості до МВС не надходили.

23.10.2017 року позивач звернувся з письмовим запитом до Прокуратури Одеської області з проханням повідомити йому про хід досудового слідства по кримінальній справі №8, у якій він є обвинуваченим.

31.10.2017 року позивач отримав з Прокуратури Одеської області письмову відповідь, згідно якої першим слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області проведено досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000074 від 13.02.2014 р., внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. 30 травня 2014 року за результатами проведеного досудового розслідування прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Разом з письмовою відповіддю позивачем отримано копію постанови старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області юриста 2 класу ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000074 від 12.02.2014 року, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_2 з 28.07.2009 р. по 30.07.2009 р. перебував на стаціонарному лікуванні у Любашівській ЦРЛ з діагнозом вегетодистонія, хронічний коліт. Згідно вказаної виписки ОСОБА_2 протягом 7 діб, перебуваючи під вартою, оголосив голодування. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_2 з 18.08.2009 р. по 30.08.2009 р. перебував на стаціонарному лікуванні у Любашівській ЦРЛ з діагнозом церебральна ангіодистонія у вертебро-базилярному басейні, кризове течія, цефалічний, астеноневротичний вертигенозний синдроми. Вертеброгенна цервиколгія, загострення. Вегето-судинна дистонія, кардіологічний синдром. Хронічний коліт, нестійка ремісія.

Наказом ГУ МВС України в Одеській області від 26.06.2009 р №265о/с ОСОБА_2 звільнено за власним бажанням.

Згідно матеріалів дослідженого у судовому засіданні кримінального провадження №0000074, позивач неодноразово викликався та з`являвся до органів слідства та суду протягом 2009 2012 років, брав участь у слідчих діях та при розгляді справи

Приймаючи оскаржуване рішення щодо часткового задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив доведеності наявними матеріалами справи факту завдання ОСОБА_2 моральної шкоди, зважаючи на те, що досудове слідство та судове провадження щодо нього тривало з 30.06.2009 року (обвинувачення пред`явлено 02.07.2009 р.) по 30.05.2014 року. Крім того, з 20.07.2009 р. по 06.11.2009 року ОСОБА_2 перебував під вартою, що не могло не спричинити йому моральних страждань, а також до обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та після звільнення з-під варти перебував під підпискою про невиїзд. Притягнення особи до кримінальної відповідальності та перебування під вартою, підпискою про невиїзд, є обмеженням її конституційних прав та у будь-якому випадку завдають громадянину моральні втрати та призводять до порушення його нормальних життєвих зв`язків. Також, суд бере до уваги, що під час слідства позивач перебував на лікуванні внаслідок оголошеного ним під вартою голодування. Тому суд критично ставиться до аргументів відповідачів щодо не доведення позивачем факту завдання йому моральної шкоди. На підставі положень вищевказаного Закону про відшкодування шкоди ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи із часу пред`явлення обвинувачення до закриття провадження в кримінальній справі (з 02.07.2009 року по 30.05.2014 року, тобто 57 місяців 28 днів).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положення ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» містить відповідний перелік випадків, внаслідок яких підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, в тому числі й у випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

При цьому, у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, згідно ст. 2 Закону, також у разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з ч.ч. 1-2 та 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

При цьому, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (постанова Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)»).

Матеріалами справи встановлено, що починаючи з 02.07.209 року ОСОБА_2 перебував під слідством, у зв`язку із обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області юриста 2 класу ОСОБА_10 від 12.02.2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 було закрито за відсутністю події кримінального правопорушення, що в свою чергу у відповідності до вищевказаних положень ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно надає йому право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. Загальний термін перебування ОСОБА_2 під слідством, згідно наявних матеріалів справи, становить 57 місяців та 28 днів.

При цьому, як правильно зазначено судом першої інстанції, дані незаконні дії відповідних органів, як повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, взяття і тримання під вартою тощо, є обмеженням в першу чергу безпосередньо конституційних прав даної особи, в тому числі й не можуть не впливати на нормальний та звичний порядок життя, що в свою чергу, виходячи з розуміння моральної шкоди та, зважаючи також на обґрунтовані поясненні позивача щодо факту спричинення даними незаконними діями такої моральної шкоди, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для стягнення даної шкоди.

Апеляційним судом також відхиляються доводи апелянта щодо неправильного визначення судом першої інстанції порядку визначення розміру належного відшкодування, оскільки відповідні положення ч. 1 ст. 12 Закону, на які в свою чергу посилається апелянт, не регулюють порядок відшкодування саме моральної шкоди, передбаченої ч. 5 ст. 3 Закону.

Разом з тим, згідно положень ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (постанова Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди).

За наведених положень, враховуючи, що судом першої інстанції було розраховано розмір завданої ОСОБА_2 моральної шкоди з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати станом на 2023 рік, тобто на момент розгляду справи по суті у відповідності до положень п. 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, доводи апелянта щодо помилкового обрахунку розміру моральної шкоди також визнаються необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи на спростування висновків суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення та рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 25.04.2023 року залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

Р.Д. Громік