Справа № 337/4188/23
Номер провадження 2/337/1236/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

за участю секретаря - Трегуб Т.В.

представник позивача -Павленко С.В. (в режимі відеоконференцзв`язку)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (, юридична адреса: 79026, м.Львів, вул. Сахарова 78) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в:

04.08.2023 року представник позивача Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CL-263872 від 18.02.2020 р. у розмірі 22 239,89 грн., посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань з боку відповідачів.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2023 року по цивільній справі заявлені вимоги задоволено, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором №CL-263872 від 18.02.2020 у розмірі 221239,89 грн., судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3318,60 гривень, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 22123,98 гривень, а всього 246682,47 грн.

22 квітня 2024 року ухвалою суду заочне рішення за заявою ОСОБА_2 скасовано, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

09.05.2024 до суду надано відзив.

20.05.2024 надано відповідь на відзив.

11.06.2024 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою судді від 21.06.2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні представник позивача вважав заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На питання суду пояснив, що в порядку виконання заочного рішення, банк отримав з відповідачів 39168, 84 коп.

Представник відповідача під час судового провадження підтримав доводи, викладені у відзиві на позов, просив у задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовити.

У судове засідання 2 вересня 2024 року представник відповідача надав заяву щодо розгляду справи у його відсутність та відсутність відповідача ОСОБА_2 .

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повторно у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справ були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Рекомендований лист не отримано відповідачами та повернуто до суду за закінченням терміну зберігання.

У відповідності до ч.8 п.4 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи думку учасників провадження та вимоги ст.223 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність сторін, що не з`явилися до судового засідання.

Вислухавши думку учасників провадження, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-263872 від 18.02.2020 року, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 200 000,00 грн. (у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за дорученням позичальника), з відсотковою ставкою 35% річних на 60 місяців терміном до 17 лютого 2025 року.

Згідно п.2.4 позичальник доручив Банкові здійснити переказ кредитних коштів з Позичкового рахунку, вказаного в п.2.5 на наступні цілі та за наступними реквізітами: на поточні потреби в сумі 112828.79грн., на поточний рахунок Позичальника N? НОМЕР_2 відкритий у Відділення проспект Соборний, 190 ПАТ "КРЕДОБАНК" у м. Запоріжжя (МФО 325365); на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника перед ПАТ "ПУМБ", надалі Кредитор, МФО 334851, ЄДРПОУ по Кредитному договору 201 від 23.7.2019 року, в сумі 21321,12 грн, на рахунок НОМЕР_3 відкритий в ПАТ "ПУМБ" МФО 334851; - на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника перед ПАТ "ПУМБ", надалі Кредитор, МФО 334851, ЄДРПОУ по Кредитному договору НОМЕР_4 від 14.11.2019 року, в сумі 28617,20 грн, на рахунок НОМЕР_4 відкритий в ПАТ "ПУМБ" МФО 334851; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника перед АТ "УкрСиббанк", надалі Кредитор, МФО 351005, ЄДРПОУ по Кредитному договору НОМЕР_5 від 1.12.2017 року, в сумі 37232,89 грн, на рахунок НОМЕР_5 відкритий в АТ"УкрСиббанк" МФО 351005.

Відповідно до п.4.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» за ставкою, визначеною п.4.1 Кредитного договору (35% річних) з дня видачі кредиту до повернення кредиту у повному обсязі , якщо інше не випливає з умов кредитного договору.

Відповідно до п.4.3. кредитного договору, за надання послуг позичальник сплачує Банку комісії в порядку, строки та розмірі, передбачені в п.2.9.

Відповідно до п.4.5 кредитного договору, орієнтована реальна річна процентна ставка 41,19% річних.

Також, 18.02.2020 р. між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву №CL-263872 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім?єю ОСОБА_1 із ОСОБА_2 .

Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № CL-263872 від 18.02.2020 р. станом на 08.05.2023 р. заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить у розмірі 221239,89 (Двісті двадцять одна тисяча двісті тридцять дев`ять гривен копійок), що складається із з заборгованості за тілом кредиту - 155022,55 грн. та заборгованості за відсотками - 66217,34 грн.

24.05.2023 р. представник АТ «Кредобанк» звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

16.06.2023 р. досудова вимога до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернулись відправнику. Причиною повернення листів стало закінчення встановленого терміну зберігання, що підтверджується витягом з офіційного сайту АТ «Укрпошта) відстеження поштового відправлення за трек-номером № 593 та витягом з офіційного сайту АТ «Укрпошта» відстеження поштового відправлення за трек-номером № 961.

Отже, суд вважає встановленим, що між сторонами наявний спір, що виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вимогами ст.1056 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 200000 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №№112828,79 на суму 112828,79, № 9471428 на суму 37232,89 грн, № 9471413 на суму 28617, 20 грн. № 9471399 на суму 21321,12 грн.

Однак, з наданого АТ «Кредобанк» розрахунку заборгованості, який відповідачем не спростований, вбачається, що позичальник ОСОБА_1 не в повному обсязі виконував свої зобов`язання, не здійснював щомісячно необхідні платежі по тілу кредиту та по відсотках, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 221239,89 грн, а тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за судовим рішенням.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 позивач посилався на положення ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У позові банк зазначав, що доказом того, що ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_1 , що підтверджено записом у копії паспорту, що був наданий Позичальником на час укладеного договору позики, натомість з копії паспортів, долучених до позову вбачається відсутність на них напису про відповідність копії оригіналу на час укладення договору позики, лише на дату виготовлення додатків до позову така копія посвідчується представником позивача ПавленкоС.В .. При цьому в анкеті-заяві ОСОБА_1 надав дозвіл на використання лише інформації та відповідних документів лише відносно себе, жодної згоди на використання свої даних, у тому числі і використанні належних їй документів ОСОБА_2 банку не надавала.

З умов договору кредиту від 18.02.2020 року укладеного між банком та ОСОБА_1 вбачається, що наданий АТ «Кредобанк» кредит в сумі 200000 грн. був взятий крім поточних потреб позичальника на погашення наявних заборгованостей позивальника перед іншими кредитними установами, при цьому банком жодним чином не доведено, що ОСОБА_2 має будь-яке відношення до наявних заборгованостей ОСОБА_1 , на погашення яких були частково витрачені кредитні кошти за договором від 18.02.2020 року.

Також шляхом підписання анкети-заяви 18.02.2020 року ОСОБА_1 підтвердив, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя.

1 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 Провадження № 14-94цс21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що особливості дрібного побутового договору визначені у частині першій статті 31 ЦК України, за змістом якої правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Визначення «дрібний побутовий правочин» має оціночний характер, не має установлених меж грошового виразу (вартості), а тому має для різних видів діяльності, речей і майнового стану учасників цивільних правовідносин різні межі вартості.

За загальним правилом такий правочин (дрібний побутовий) має повністю виконуватися сторонами в момент його вчинення, а тому він може вчинятися або усно (частина перша статті 205 ЦК України), або шляхом здійснення конклюдентних дій (частина друга статті 205 ЦК України).

З ознак дрібного побутового правочину можна виділити: 1) безпосередня спрямованість на задоволення потреб громадянина; 2) моменти укладення та виконання як правило збігаються, або слідують один за одним; 3) невисока вартість.

Оскільки поняття дрібного побутового правочину є оціночним, то в разі спору суд виходячи з оцінки фактичних обставин справи має кваліфікувати правочин як дрібний побутовий або як такий, що не відповідає вказаним у чинному законодавстві вимогам.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Тобто, до кола об`єктів правовідносин відносять матеріально виражені речі, у тому числі гроші. Юридичний аспект грошей полягає в розумінні поняття грошей як особливого об`єкта правовідносин. У цивільному праві гроші, як і цінні папери, визнаються окремим різновидом речей, причому різновидом родових, замінних речей. Загибель грошових знаків у боржника не звільняє його від обов`язку сплатити кредиторові відповідну грошову суму.

Будь-який грошовий знак незалежно від того, чи має він законну платіжну силу чи ні, визначається за такою ознакою: у якому числовому відношенні він перебуває до визначеної рахункової одиниці. Фізичні і ціннісні властивості грошового знака можуть відображатися лише у формі того чи іншого числового відношення цього знака до рахункової грошової одиниці (маштаб, що дає змогу порівнювати відносну вартість).

Оскільки гроші також є майном, сенс необхідності згоди одного з подружжя на укладення другим із подружжя договору, який виходить за межі дрібного побутового, полягає у тому, що кожен з подружжя має право брати участь у розпорядженні грішми, зокрема якщо їх сукупний розмір перевищує визначені законодавцем межі, встановлені для відповідного правочину.

Таким чином, для визначення вартості вчинюваного одним з подружжя правочину (договору позики), з метою його кваліфікації як такого, що виходить за межі дрібного побутового та укладений щодо цінного майна, що у свою чергу потребувало б письмової згоди іншого з подружжя, слід враховувати конкретну межу, встановлену законодавцем у частині першій статті 1047 ЦК України, та брати за основу неоподатковуваний мінімум доходів громадян, перевищення десятикратного розміру якого обумовлює обов`язковість укладення договору позики в письмовій формі.

У частині першій статті 1047 ЦК України законодавець пов`язав обов`язковість укладення договору позики у письмовій формі з умовою, коли його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткового мінімуму доходів громадян, а отже логічним є висновок, що згода іншого з подружжя на укладення такого договору має надаватись також письмово.

Отже, згода одного з подружжя на укладення договору позики, який виходить за межі дрібного побутового та стосується цінного майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, зокрема, грошових коштів, сума яких не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (частина перша статті 1047 ЦК України), має бути надана у письмовій формі.

У судовому засіданні представник відповідача стверджував, що ОСОБА_2 поручителем не виступала, про отриманий чоловіком кредит дізналися лише під час примусового виконання рішення , отримані ОСОБА_1 не були витрачені в інтересах родини, згоду на використання належних їй документів -паспорту та ІПН вона Банку не надавала.

Відповідно до вимог ч.ч.1-3 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ,4 статі 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Велика Палата Верховного Суду у справі №638/18231/15-ц, зазначила, що обов`язок подружжя перед кредитором є, солідарним, а не має поділятися навпіл: якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, цивільні права та обов`язки за цим договором виникають у обох з подружжя, незважаючи на відсутність у законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Однак, наведена вище правова позиція є релевантною для цієї справи, адже позивачем не надано жодних доказів дійсного волевиявлення дружини позичальника (її згода на укладення договору тощо) та взагалі повідомлення сторін правочину самої ОСОБА_2 про факт укладення кредитного договору її чоловіком та умови такого кредитування.

В даному випадку предметом доказування, у тому числі, є обставини, які б підтверджували обізнаність другого відповідача про факт укладення договору позики та про мету кредиту, але таких доказів суду не надано.

Враховуючи, що предметом позики ОСОБА_1 були грошові кошти у сумі 200000 грн, що значно перебільшує десять разів встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму, суд, вважає, що на укладання кредитного договору від 18.02.2020 року безумовно потребувало письмової згоди ОСОБА_2 , натомість остання такої згоди не давала .

Вирішуючи виключну правову проблему щодо наслідків укладення договору позики грошових коштів одним з подружжя без згоди на те іншого, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що приписи частин другої та третьої статті 65 СК України розповсюджуються на грошові зобов`язання подружжя щодо передачі спільних кошітів у позику; договір позики на суму, яка виходить за межі дрібного побутового правочину, укладений одним із подружжя без письмової згоди іншого з подружжя на його укладення може бути визнаний недійсним у разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Позивач, володіючи інформацією про сімейний стан позичальника, зхазначеною ним в анкеті-заяві, повинен був знати, що останній не отримав згоди на укладання кредитного договору другого із подружжя, яка однозначно повинна бути у разі використання кредитних коштів в інтересах сім`ї, а не на задоволення власних побутових інтересів відповідача ОСОБА_1 , у тому числі і на задоволення власних потреб перекредитування.

Крім того, системне тлумачення статей 61, 65, 73 СК України дає підстави зробити висновок, що за спільними зобов`язаннями подружжя відповідає усім своїм спільним майном, але така відповідальність не є солідарною.

Чинне законодавство не містить такої підстави виникнення солідарного обов`язку, як перебування у шлюбі. Натомість цивільним законодавство передбачено такий інститут забезпечення виконання зобов`язання як порука. У даній справі доказів укладення договору поруки між позивачем та ОСОБА_2 суду не надано.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором позовні вимоги заявлені до ОСОБА_1 законні та обґрунтовані та підлягають задоволенню у розмірі, що становить 182071,05 грн - з урахуванням частки, сплаченої відповідачем під час судового провадження на підставі заочного рішення, звернутого позивачем до виконання, у розмірі 39168, 84 коп., який повідомлений представником позивача у судовому засіданні; у той час, як наявність законодавчо визначеного обов`язку подружжя відповідати за зобов`язанням спільним майном не є тотожнім солідарній відповідальності подружжя перед кредитором, а тому вимоги до ОСОБА_2 є необґрунтованими.

Доводи представника відповідача щодо недотримання позивачем процедури досудового врегулювання спору, оскільки Відповідачі не отримували досудових вимог, не є слушними, оскільки надіслана АТ «Кредобанк» вимога про дострокове стягнення заборгованості кредитним договором до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернулись Відправнику, у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується витягом з офіційного сайту АТ «Укрпошта» відстеження поштового відправлення за трек-номером № 593 та витягом з офіційного сайту АТ «Укрпошта» відстеження поштового відправлення за трек-номером № 961», що узгоджується з постановою Верховного Суду по справі № 487/3170/22 провадження № 61-17884св23 суд дійшов до висновку, що належним дотриманням процедури повідомлення боржника про вимогу стосовно усунення порушення слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, тобто на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.»

Крім того, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги АТ «Кредобанк» про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення суми заборгованості з одного відповідача ОСОБА_1 в розмірі 182071,05 грн , суд вважає за доцільне стягнути з нього витрати на правову допомогу у розмірі 12123,98 грн., а також витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам ( 50%) -з одного відповідача, та з урахуванням того, що частина заборгованості була сплачена під час судового провадження, що не є підставою для зменшення понесених витрат позивачем на сплату судового збору.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 141, 526, 527, 530, 554, 611 ЦК України, ч.2 п.1 ст.141, ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, м.Львів, вул.Сахарова буд.78, ) суму заборгованості за кредитним договором №CL-263872 від 18.02.2020 у розмірі 182071,05 грн., судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1659,3 гривень, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 12123,98 гривень, а всього 195 854,33 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію рішення надіслати сторонам.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 04.09.2024

Суддя: Л.Г. Салтан