КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 381/4536/23 Головуючий у суді першої інстанції - Осаулова Н.А.
Номер провадження № 22-ц/824/8078/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», поданою Павленком Сергієм Валерійовичем , на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал»звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відповідно до якого просило стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитом в розмірі 27 100,69 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 400 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 16 583,57 грн, заборгованість за 3% річних за користування кредитом у розмірі 846,15 грн, заборгованість за інфляційними втратами у розмірі 3270,97 грн, та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 684 грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18 січня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено угоду №С11.190.73949 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.

Позивач вказував, що відповідно до умов договору, банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті - гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну карту MasterCard World терміном дії на 2 роки з моменту її випуску.

Разом з тим, відповідно до п. 3 договору банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 6 400 грн. Процентна ставка за користування кредитом становить 24 % річних.

Так, банк на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти у сумі 6 400 грн.

В подальшому, 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90, за умовами якого товариство набуло право вимоги до відповідача за укладеним договором.

У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором та відповідно до довідки-розрахунку заборгованості, станом на 03 грудня 2020 року заборгованість ОСОБА_2 становить 22 983,57 грн, що складається із заборгованості за основним боргом 6 400 грн та заборгованості за відсотками 16 583,57 грн.

Разом з тим, позивач вказує, що він у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків, вправі здійснити нарахування 3% річних за користування кредитом у сумі 846,15 грн, а також заборгованості за інфляційними втратами у розмірі 3 270,97 грн за період з 03 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року, що в загальному складає 27 100,69 грн заборгованості за договором.

Вказано, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було здійснено досудове врегулювання спору між ним та відповідачем, шляхом направлення на адресу відповідача досудової вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості, за №2392/2023 від 22 листопада 2021 року. Оскільки заборгованість погашена не була, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2023 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Профіт Капітал» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» - Павленко С.В. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд дійшов хибного висновку щодо ненадання позивачем детального розрахунку заборгованості, оскільки до матеріалів справи долучено довідку-розрахунок, сформовану АТ «Ідея Банк» на дату відступлення права вимоги й така довідка відображає інформацію щодо заборгованості по тілу кредиту, нарахованим відсоткам та комісії.

Крім того, апелянт вважає, що суд не був позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується із наданим розрахунком, а незгода з розрахунком, наданим стороною, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Апелянт наголошує, що виписка по рахунку є первинним бухгалтерським документом та посвідчує наявність заборгованості. Вважає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що графа «Кредит» відображає видану відповідачу суму коштів, а графа «Дебет» - кошти, які ОСОБА_2 витратила на власні споживчі цілі.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд також прийшов до необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, адже статтею 625 ЦПК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, у разі, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено Угоду № С11.190.73949 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (а.с.5-6).

Відповідно до п. 2 Угоди, банк відкриває поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті - гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну картку MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску.

Згідно пп. 3.1., 3.2., 3.3. п. 3 Угоди, максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 гривень. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 6 400,00 гривень. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних.

В пп. 3.4. п. 3 Угоди закріплено, що розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється тарифами банку. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитною лінією за попередній розрахунковий період до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду. Про суму коштів, які складають обов`язковий щомісячний платіж, банк щомісячно інформуватиме клієнта за допомогою SMS-повідомлення, що надсилається на абонентський номер клієнта, вказаний ним в заяві на приєднання.

Згідно наданої виписки, зробленої виконавцем АТ «Ідея Банк» з рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 з 01 січня 2016 року по 03 грудня 2020 року вбачається що станом на 02 липня 2018 року значення дебету 6451,44 грн, значення кредиту 6451,44 грн (а.с.8).

З довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором С11.190.73949 від 18 січня 2017 року станом на 03 грудня 2020 року становить 22983,57 грн, що складається із заборгованості за основним боргом 6 400,00 грн, заборгованості за відсотками 16 583,57 грн (а.с.9).

Також з матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Профіт Капітал» права вимоги до боржників зазначених в Реєстрі боржників який є додатком до Договору факторингу та є невід`ємною його частиною (а.с.16-18).

Згідно наданого реєстру боржників, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № С11.190.73949 від 18 січня 2017 року у загальній сумі 22 983,57 грн (а.с.19-21).

До матеріалів справи також долучено платіжні доручення №14 від 03 грудня 2020 року та №1 від 19 жовтня 2020 року, відповідно до яких ТОВ «ФК «Профіт Капітал» сплатило кошти на користь АТ «Ідея банк» згідно договору факторингу № 12/90 (а.с.22-23).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Профіт Капітал», мотивував своє рішення тим, що заборгованість за кредитним договором банком визначена станом на 03 грудня 2020 року, тобто на час укладення договору факторингу. При цьому довідка-розрахунок не містить відомостей щодо періоду, за який утворилася заборгованість з тіла кредиту та періоду, за який нараховані відсотки у зазначеному в довідці розмірі, враховуючи закінчення дії картки в січні 2019 року.

Суд зазначив, що з виписки по рахунку відповідача, складеної за період з 01 січня 2016 року по 03 грудня 2020 року вбачається, що за відкритим поточним рахунком відповідача операції здійснювались з 20 січня 2017 року по 02 липня 2018 року, остання проводка від 02 липня 2018 року. Отже, після 02 липня 2018 року руху коштів на рахунку відповідача не було. Судом також встановлено, що дебет рахунку відповідача 6451,44 грн., як і кредит рахунку 6451,44 грн. Дебет і кредит є стандартизованими методологічними прийомами бухгалтерського обліку, що відповідно до виду рахунку (активний чи пасивний) відображає прихід та витрату коштів власника рахунку.

Суд першої інстанції виснував, що оскільки дохідна та витратна частини поточного рахунку відповідача тотожні, суд вважає встановленим, що будь-яка заборгованість у відповідача на момент переходу права вимоги до позивача була відсутня. Відомості довідки-розрахунку про заборгованість за основним боргом 6400 грн та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 16583,57 грн, загальна заборгованість у 22 983,57 грн спростовуються випискою по рахунку відповідача.

Таким чином, за відсутності документів, які б свідчили про рух коштів по відкритому рахунку відповідача після 02 липня 2018 року, відомостей про строк користування, періоду та сум нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, суд вважав визначену позивачем суму заборгованості відповідача не доведеною належними, допустимими та достатніми доказами.

Апеляційний суд не може погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримала кредит у розмірі 6 400 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24 % річних. Вказане вбачається із тексту наданого кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_2 .

Крім того, належними і допустимими доказами підтверджено, що до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором С11.190.73949 від 18 січня 2017 року у загальній сумі 22 983,57 грн.

Щодо заявлених позовних вимог ТОВ «ФК «Профіт Капітал» про стягнення тіла кредиту у розмірі 6 400 грн, то апеляційний суд виходить із наступного.

Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» надало, зокрема, виписку, зроблену виконавцем АТ «Ідея Банк» з рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_3 з 01 січня 2016 року по 03 грудня 2020 року вбачається що станом на 02 липня 2018 року значення дебету 6451,44 грн, значення кредиту 6451,44 грн, а також надано довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором С11.190.73949 від 18 січня 2017 року станом на 03 грудня 2020 року становить 22983,57 грн, що складається із заборгованості за основним боргом 6400,00 грн, заборгованості за відсотками 16 583,57 грн.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Таким чином, наданими доказами підтверджено правомірність позовних вимог про стягнення тіла кредиту у розмірі 6 400 грн.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині правомірності вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16 583,57 грн, то апеляційний суд враховує наступне.

Так, процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних (п.3.3. Угоди С11.190.73949).

Відповідно до п. 2 Угоди, банк відкриває поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну картку MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску.

Оскільки кредитний договір було укладено 18 січня 2017 року зі строк дії картки 2 роки, доказів того, що ОСОБА_2 отримувала нову картку матеріали справи не містять, апеляційний суд доходить висновку, що періодом нарахування відсотків за користування кредитними коштами є з 18 січня 2017 року по 18 січня 2019 року.

Стягнення відсотків, нарахованих після закінчення терміну дії кредитного договору, суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц та від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц та нормам цивільного законодавства України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) зроблено висновок, що «за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 707/206/22 (провадження № 61-9369св22).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Оскільки матеріали справи не містять детального розрахунку заборгованості відповідача, зокрема, щодо нарахованих відсотків, апеляційний суд зробив власний розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по відсоткам за укладеним кредитним договором.

РозрахунокКількість днівПроценти
Період розрахунку: з 18.01.2017 року по 31.12.2017 року - 348 днів [Проценти] = 6 400,00 грн (сума боргу) ? 24,000% (процентна ставка) / 100% ? 348 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 464,46 грн3481 464,46
Період розрахунку: з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року - 365 днів [Проценти] = 6 400,00 грн (сума боргу) ? 24,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 536,00 грн3651 536,00
Період розрахунку: з 01.01.2019 року по 18.01.2019 року - 18 днів [Проценти] = 6 400,00 грн (сума боргу) ? 24,000% (процентна ставка) / 100% ? 18 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 75,75 грн1875,75

Період розрахункуКількість днівСума боргуПроцентна ставкаПроценти
18.01.2017 - 31.12.0,0024 %1 464,46
01.01.2018 - 31.12.0,0024 %1 536,00
01.01.2019 - 18.01.2019186 400,0024 %75,75
Разом7313 076,21
Таким чином, розмір відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 6 400 грн за період з 18 січня 2017 року по 18 січня 2019 року, який підлягає до стягненню становить 3 076,21 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо розрахунку трьох відсотків річних, то розраховується за формулою:

[Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]

РозрахунокКількість днівПроценти
Період розрахунку: з 03.12.2020 року по 31.12.2020 року - 29 днів [Проценти] = 9 476,21 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 29 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 22,53 грн2922,53
Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - 365 днів [Проценти] = 9 476,21 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 284,29 грн365284,29
Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - 365 днів [Проценти] = 9 476,21 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 284,29 грн365284,29
Період розрахунку: з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року - 365 днів [Проценти] = 9 476,21 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 284,29 грн365284,29
Період розрахунку: з 01.01.2024 року по 23.02.2024 року - 54 дні [Проценти] = 9 476,21 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 54 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 41,94 грн5441,94

Період розрахункуКількість днівСума боргуПроцентна ставкаПроценти
03.12.2020 - 31.12.2020299 476,213,000%22,53
01.01.2021 - 31.12.6,213,000%284,29
01.01.2022 - 31.12.6,213,000%284,29
01.01.2023 - 31.12.6,213,000%284,29
01.01.2024 - 23.02.2024549 476,213,000%41,94
Разом1178917,34
Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають три відсотки річних у розмірі 917,34 грн.

Щодо розрахунку інфляційних втрат, то розраховується за формулою:

[Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

РозрахунокСукупний індекс інфляціїІнфляційні нарахування
У період з 03.12.2020 року по 23.02.2022 року індексація на суму 9 476,21 грн [Сукупний індекс інфляції] = 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 114,248% (за період Грудень 2020 - Лютий 2022) [Інфляційні нарахування] = 9 476,21 грн (сума боргу) ? 114,248% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 9 476,21 грн (сума боргу) = 1 350,14 грн114,248%1 350,14

Період розрахункуВраховано індекси інфляції за періодСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїІнфляційні нарахування
03.12.2020 - 23.02.2022Грудень 2020 - Лютий 2022114,248%9 476,2110 826,351 350,14
Разом1 350,14
Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у розмірі 1 350,14 грн.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 684 грн, а за подачу апеляційної скарги - 4 026 грн й суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на 43,33%, то до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 907,43 грн.

Позивачем також було заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції інтереси позивача представляв адвокат Мартиненко В.В., що підтверджується наданою копією довіреності від 13 січня 2023 року, а також копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000398 (а.с.35-36).

В матеріалах справи також міститься Договір про надання правової допомоги №28092021-1 від 28 вересня 2021 року, укладений між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог», відповідно до умов якого об`єднання бере на себе зобов`язання по наданню клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а клієнт зобов`язується прийняти надану йому правову допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов цього договору (а.с.24-27).

Відповідно до Додаткової угоди №6 від 12 червня 2023 року до Договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28 вересня 2021 року, сторони дійшли взаємної згоди, що за договором про надання правової допомоги, що полягає у вчиненні Об`єднанням дій, передбачених п.1.1.1 цього договору за реєстром згідно Акту №16 від 12 червня 2023 року приймання-передачі реєстру боржників, клієнт сплачує на користь об`єднання винагороду у нижченаведеному розмірі - 7000 грн щодо однієї позовної заяви згідно реєстру боржників (а.с.28).

Згідно Акту №16 від 12 червня 2023 року приймання-передачі реєстру боржників ТОВ «ФК «Профіт Капітал» доручило АО «Правовий діалог» здійснити підготовку документів щодо боржника ОСОБА_2 (а.с.29).

Також в матеріалах справи міститься Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 11 вересня 2023 року, згідно якого АО «Правовий діалог» надало позивачу правову допомогу на загальну суму 112 000 грн (а.с.30).

Згідно платіжної інструкції в національній валюті №265 від 14 вересня 2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» сплатило АО «Правовий діалог» 112 000 грн на виконання договору №28092021-1 від 28 вересня 2021 року (а.с.32).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Апеляційний суд, дослідивши надані представником позивача докази понесених судових витрат, встановив, що між адвокатом та клієнтом було встановлено фіксований розмір гонорару, а саме у розмірі 7 000 грн, що підтверджується наданими позивачем документами.

Відповідач не навів переконливих доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх не співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для відповідача. При цьому, загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 7 000 грн, що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають вказані судові витрати, пов`язані із наданням позивачу правничої допомоги.

Керуючись ст. 526, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 137, 141, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», подану представником Павленком Сергієм Валерійовичем, задовольнити частково.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (, 02094, м. Київ, пр-т. Ю. Гагаріна, буд.23) заборгованість за Угодою №С11.190.73949 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 18 січня 2017 року у розмірі 9 476,21 грн, три відсотки річних у розмірі 917,34 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 1 350,14 грн, що разом становить 11 743,69 грн (одинадцять тисяч сімсот сорок три гривні шістдесят дев`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (, 02094, м. Київ, пр-т. Ю. Гагаріна, буд.23) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 907,43 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Текст постанови складено 05 червня 2024 року.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв