справа № 278/380/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, за участю секретаря Анни Кривенької, розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач є квартиронаймачем зазначеної нерухомості, у якій зареєстрований її дочка і відповідач у справі, однак фактично там не проживає у зв`язку із виїздом на остійне місце проживання у рф. Наразі факт реєстрації останньої перешкоджає заявниці у повній мірі розпоряджатись вищевказаним нерухомим майном.

Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та відповідно без проведення фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено.

Відповідач відзиву на позов не подавав, хоча був належним чином та завчасно проінформований про існування даного судового спору.

Дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини.

Позивачка є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачка зареєстрована за вказаною адресою, однак фактично не проживає з 2013 року.

Доказів перетину кордону відповідачкою взагалі та у тому числі у рф суду не надано.

Правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані положеннями наступних норм матеріального права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які не проживають разом з ним в будинку (квартири), що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, а також судову практику з даних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні позову з огляду на наступне. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має інше житло, окрім спірного, хоча це відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Позивачкою не доведено порушення її прав квартиронаймача реєстрацією відповідачки.

Таким чином, судом не встановлено нагальної суспільної необхідності для застосування таких обмежень права на повагу до житла, які зазначені у позовній заяві, тому, задовольняючи вимоги позивача, втручання в зазначене право відповідача не буде пропорційним, переслідуваній легітимній меті.

Результати вирішення спору не дають підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім та документально підтверджених судових витрат. Витрати відповідача перед судом не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлене 8 травня 2024 року.

Суддя Євген Татуйко