КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-з/824/871/2024
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2024 року місто Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., повний текст рішення складено 17 листопада 2023 року у справі за позовом Першого заступника керівника Солом'янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-
В серпні 2023 року Перший заступник керівника Солом'янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 07 липня 2022 року НОМЕР_3, видане відділом приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, яким посвідчено право приватної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,40 кв.м;
Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року позов Першого заступника керівника Солом'янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради задоволено частково.

Визнано незаконним рішення відділу приватизації державного житла Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом'янської районної в м.Києві державної адміністрації №48413 від 07 липня 2022 року про передачу ОСОБА_3 у приватну власність квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,40 кв.м.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 07 липня 2020 року, яким посвідчено право приватної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,40 кв.м.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 липня 2022 року, індексний номер:47345219.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,40 кв.м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000).

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом'янської районної в м.Києві державної адміністрації на користь Київської міської прокуратури 8052 гр. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову Першого заступника керівника Солом'янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовлено.

Стягнуто з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 12078 грн.

06 травня2024 року представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 40000 грн.

В обґрунтування вимог заяви посилався на те, що в апеляційній скарзі було заявлено, що попередній розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, які понесла ОСОБА_1 у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції становить 40000 грн. та докази понесення вказаних витрат будуть подані відповідно до вимог чинного законодавства України.

Вказував, що ОСОБА_1 на виконання договору про надання правової допомоги від 22 серпня 2023 року було сплачено 40000 грн. Вказана сума гонорару є твердою і не залежить від обсягу наданих послуг та кількості проведених судових засідань.

20 травня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від відповідача Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій остання просила відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що представником третьої особи не надано належних доказів та обгрунтованості витрат на суму 40000 грн.

27 травня 2024 року від Солом'янської окружної прокуратури на адресу суду апеляційної інстанції надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких остання заперечувала проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що рішення у даній справі було ухвалено 01 листопада 2023 року, при цьому представник третьої особи не подав заяву щодо поважності причин неможливості подання доказів, що підтверджують розмір понесених витрат до закінчення судових дебатів у справі. Вказувала, що розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним, необгрунтованим.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор та представник Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації заперечували проти задоволення заяви.

Київська міська рада, відповідач Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації та третя особа ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник третьої особи подав заяву, в якій проссив розглядати справу у його відсутність.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися в судове засідання на підставі ч.4 ст.270 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися, обговоривши доводи заяви, колегія суддів вважає, що заява представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев'ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VIдоговір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West AllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 вказала, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону №5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, в апеляційній скарзі представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказував на те, що ОСОБА_1 понесла витрати на правову допомогу у справі №760/18179/23 у розмірі 40000 грн.

Як вбачається з протоколу судового засідання суду апеляційної інстанції від 30 квітня 2024 року представником третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судових дебатах було зроблено заяву про те, що якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про задоволення апеляційної скарги, просив стягнути витрати на правову допомогу понесені ОСОБА_1 .

Заяву про ухвалення додаткового рішення представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав через систему «Електронний суд» 06 травня 2024 року, отже останнім були дотримані вимоги ч.1 ст.134 та ч.8 ст.141 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надано копії: договору про надання правової допомоги від 22 серпня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та АБ «Іванова»; акту виконаних робіт.

З акту виконаних робіт вбачається, що на виконання умов договору про надання правової допомоги від 22 серпня 2023 року ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи №760/18179/23 в Солом`янському районному суді м. Києва та Київському апеляційному суді адвокатами Адвокатського бюро «Іванова» було надано наступні послуги:

ознайомлення з матеріалами справи №760/18179/23;

консультування ОСОБА_1 щодо можливості подання пояснень третьої особи у справі №760/18179/23;

аналіз чинного законодавства, постанов Верховного Суду та збір документів для складання пояснень третьої особи;

складання та подача до Солом`янського районного суду м. Києва пояснень третьої особи у справі №760/18179/23;

направлення іншим учасникам справи копії пояснень третьої особи у справі №760/18179/23 та доданих документів;

участь у судовому засіданні 04 вересня 2023 року;

участь у судовому засіданні 21 вересня 2023 року;

участь у судовому засіданні 05 жовтня 2023 року;

участь у судовому засіданні 12 жовтня 2023 року;

участь у судовому засіданні 01 листопада 2023 року;

складання та направлення до Київського апеляційної суду апеляційної скарги у справі №760/18179/23;

участь у судовому засіданні 01 травня 2024 року в Київському апеляційному суді у справі №760/18179/23;

складанні та направлення до Київського апеляційного суду та учасникам справи заяви про стягнення судових витрат у справі №760/18179/23.

Загальна сума наданих послуг становить 40000 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначений представником третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у заяві про ухвалення додаткового рішення розмір витрат на професійну правничу допомогу - 40000 грн. є завищеним, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

З матеріалів справи вбачається, що представником третьої особи не було надано до суду першої інстанції доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в суді першої інстанції. Такі докази були надані в суд апеляційної інстанції, отже витрати на правову допомогу понесені в суді першої інстанції задоволенню не підлягають.

Таким чином, беручи до уваги заперечення позивача та відповідача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу, характер правовідносин у цій справі, складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу третій особі в суді апеляційної інстанції, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених третьою особою ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 грн., які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору.

З огляду на вищевикладене,колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 грн.

Керуючись ст.ст.133, 141, 268, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Київської міської ради, місцезнаходження: місто Київ, вул. Хрещатик, 36, на користь ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 грн.

В решті вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст додаткової постанови складено 11 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: