КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/611/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року місто Київ

справа №363/3047/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Свєтушкіної Д.А., у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук Ольга Борисівна про визнання недійсними договору дарування житлового будинку та договору дарування земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2023 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив:

визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 10 червня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. зареєстрованим в реєстрі за №1762, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 10 червня 2021 року, посвідчений Приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б., зареєстрованим вреєстрі за №1764, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер:3221,882801:28:175:0201, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер::28:175:0201, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог посилався на те, що 26 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №001-2008-856, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 85193 швейцарських франків в порядку, на умовах та строки, визначені цим Договором на споживчі потреби (придбання майна) з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 10 березня 2038 року.

Вказував, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки від 26 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.С. за реєстр. №1588, відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначав, що крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №001-2008-856-Р, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №001-2008-856 від 26 березня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Посилався на те, що він виконав всі умови кредитного договору з надання позичальнику - ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 85193 швейцарських франків, натомість позичальник своїми діями створив обставини, за яких намагається уникнути виконання умов кредитного договору.

Вказував, 10 червня 2021 року позичальник - ОСОБА_1 подарував наявне інше житлове нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер: :28:175:0201, своїй дружині ОСОБА_2 , шляхом укладення 10. червня 2021 року договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим №1762.

Зазначав, що 10 червня 2021 року ОСОБА_1 подарував наявну іншу земельну ділянку площею 0,25га, кадастровий номер :28:175:0201, що -знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , своїй дружині ОСОБА_2 , шляхом укладення 10 червня 2021 року договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим №1764.

Посилався на те, що він вважає, що вищевказані правочини з відчуження нерухомого майна було укладено позичальником тільки з метою подання заяви про проведення реструктуризації зобов'язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті АТ «Універсал Банк», що являється зловживанням своїми правами відповідно до діючого законодавства України, оскільки б у банку виникли збитки у вигляді прощеної суми боргу та недоотриманих відсотків за користування кредитними коштами.

Зазначав, що таким чином, правочин з відчуження позичальником житлового нерухомого майна та земельної ділянки, має ознаки фраудаторних правочинів, тобто правочинів, що вчинено боржником на шкоду кредитору.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 листопада 2023 року позов АТ «Універсал Банк» залишено без задоволення.

Стягнути з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

На обґрунтування вимог посилався на те, що оспорювані правочини є фіктивними та такими, що порушують законні права позивача, оскільки їх вчинено без наміру створення правових наслідків, обумовлених договором дарування, а лише з метою приховання належного боржнику нерухомого майна з метою ухилення від виконання грошового зобов'язання за кредитним договором.

Вказував, що ОСОБА_1 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення виконання умов кредитного договору.

Зазначав, що ОСОБА_1 подарував свій житловий будинок та земельну ділянку своїй дружині ОСОБА_2 , тобто спірне майно залишилось в сім'ї позичальника, однак не у власності останнього, що свідчить про недобросовісну поведінку позичальника та намагання уникнути виконання умов кредитного договору.

08 лютого 2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 - Терещенко Л.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення та того, що спірні договори дарування не вчинені на шкоду кредитору, не порушили його права та законні інтереси та за своєю суттю не являються фраудаторними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №001-2008-856, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в розмірі 85193,00 швейцарських франків в порядку, на умовах та строки, визначені цим договором на споживчі потреби (придбання майна), з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 10березня 2038 року.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 26 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., який зареєстровано в реєстрі за №1588, відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором, 26 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №001-2008-856-Р, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №001-2008-856 від 26 березня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п.3.4. кредитного договору виконання позичальником зобов`язань за даним договором забезпечується також всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 був власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер - :28:175:0201, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218.

10 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 15,0 кв.м, загальною площею, 2й4,2 кв.м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер: :28:175:0201, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. №1762.

10 червня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер - :28:175:0201, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. №1764.

Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №260863690 та № 260868018 від 10 червня 2021 року, а також Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна нерухоме майно - житловий будинок та земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер - :28:175:0201, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 10 червня 2021 року належать ОСОБА_2

18 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» із заявою про проведення реструктуризації зобов`язань передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті.

Листом від 05 липня 2021 року за вих. №42224 АТ «Універсал Банк» повідомило ОСОБА_1 про те, що для розгляду питання реструктуризації заборгованості необхідно привести заяву відповідно до вимог Закону України після чого банк повернеться до розгляду даного питання.

12 липня 2021 року ОСОБА_1 було повторно подано до АТ «Універсал Банк» заяву про проведення реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті.

Листом від 03 серпня 2021 року №42581 АТ «Універсал Банк» повідомило ОСОБА_1 , що банком за результатами розгляду заяви було прийнято рішення щодо відмови в реструктуризації згідно Закону.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач АТ «Універсал Банк» посилався на те, що оспорювані правочини з відчуження нерухомого майна було укладено позичальником тільки з метою подання заяви про проведення реструктуризації зобов'язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті АТ «Універсал Банк», що являється зловживанням своїми правами відповідно до діючого законодавства України. Вважає, що дії ОСОБА_1 щодо відчуження житлового будинку та земельної ділянки перед подачею до АТ «Універсал Банк» заяви про проведення реструктуризації є: неправомірними та недобросовісними відносно кредитора; використані для уникнення сплати своїх зобов'язань за кредитним договором; зводяться до зловживання правом та здійснено на шкоду кредитора.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції Цивільного кодексу України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до змісту вказаної статті фіктивним є правочин, що вчиняється без наміру створити юридичні наслідки, які складають зміст цього правочину. Ознака укладення правочину без наміру створити юридичні наслідки може бути притаманна діям однієї або обох сторін правочину. Однак фіктивним можна визнати правочин тільки за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження №6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі №306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі №359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу №369/11268/16-ц, не вбачала підстав для відступу від цих висновків Верховного Суду України.

Крім того, у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) Велика Палата Верховного Суду у подібних правовідносинах дійшла висновку про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Аналогічні висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №185/11584/19, 30 вересня 2021 року у справі №381/2296/18, від 15 грудня 2021 року у справі №187/795/19, від 08 березня 2023 року у справі №127/13995/21.

З постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №910/8357/18 вбачається, що правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам). При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Зі змісту поняття фраудаторного правочину випливає, що правочин на шкоду кредитору вчиняється саме боржником в період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду вказувала на те, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №001-2008-856 виконуються вчасно, заборгованість відсутня, кредит погашено.

Представник позивача не заперечував, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість за кредитним договором.

Як вбачається з довідки АТ «Універсал Банк» від 14 березня 2024 року №2322 за період з 26 березня 2008 року по 14 листопада 2023 року за кредитним договором №001-2008-856 було сплачено 137 479,95 швейцарських франків, з яких: основної суми боргу (в тому числі простроченої) 21 024,92 швейцарських франків, суми нарахованих та несплачених відсотків (в тому числі прострочених) 116 455,03 швейцарських франків.

На підставі заяви ОСОБА_1 про проведення реструктуризації від 12 липня 2021 року відповідно до пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року по справі № та постанови Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року по справі №756/18720/21 (провадження №22-ц/824/13699/2023) AT «Універсал Банк» було проведено реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №001-2008-856 від 26 березня 2008 року, укладеним між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є AT «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

У довідці вказано, що за період з 12 грудня 2023 року по 18 грудня 2023 року ОСОБА_1 за кредитним договором було сплачено 358 835,72 грн., з яких: основної суми боргу (в тому числі простроченої) 289 298,88 грн., суми нарахованих та несплачених відсотків (в тому числі прострочених) 69 536,84 грн. Станом на 13 березня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором, з урахуванням вищезазначеної проведеної реструктуризації відсутня.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 не є боржником у правовідносинах з АТ «Універсал Банк», оскільки ним зобов'язання за кредитним договором виконано.

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення виконання умов кредитного договору, спростовуються вищевикладеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що дії ОСОБА_1 щодо відчуження житлового будинку та земельної ділянки перед подачею до АТ «Універсал Банк» заяви про проведення реструктуризації є: неправомірними та недобросовісними відносно кредитора; використані для уникнення сплати своїх зобов'язань за кредитним договором; зводяться до зловживання правом та здійснено на шкоду кредитора, колегія суддів відхиляє, оскільки право ОСОБА_1 на реструктуризацію заборгованості відповідно до Закону України №1381-ІХ від 13 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» не є збитками в розумінні положень ЦК України.

При цьому, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 червня 2023 року у справі №756/18720/21, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року зобов'язано АТ «Універсал Банк» провести реструктуризацію споживчого кредиту, наданого в іноземній валюті за кредитним договором №001-2008-856, укладеного 26 березня 2008 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 в порядку, встановленому пунктом 7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Апеляційним судом у постанові від 14 листопада 2023 року у справі №756/18720/21 встановлено, що на момент звернення до кредитора із заявою про здійснення реструктуризації у позичальника ОСОБА_1 не було іншого нерухомого майна, крім того, що придбано за рахунок кредитних коштів.

Та обставина, що 10 червня 2021 року ОСОБА_1 відчужив будинок та земельну ділянку дружині, не свідчить про недобросовісність дій позичальника відносно кредитора спрямованих на уникнення виконання зобов'язань за кредитним договором та не є зловживанням правом направленим на недопущення/уникнення задоволення вимог кредитора та здійснені на шкоду кредитору, оскільки зобов'язання за кредитним договором забезпечені нерухомим майном, придбаним за рахунок кредитних коштів та ОСОБА_1 не має заборгованості за кредитним договором.

Доводи щодо фраудаторності вказаного правочину колегія суддів оцінила критично, оскільки сторони цього договору мали волевиявлення на настання реальних наслідків укладеного договору, а відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження його доводів.

Колегія суддів у постанові від 14 листопада 2023 року у справі №756/18720/21 звернула увагу на те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 має непридатний стан, що також підтверджується відповідним актом АТ «Універсал Банк», не має значної цінності і не може вплинути на можливість позичальником виконання свого грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні договори дарування не вчинені на шкоду кредитору, не порушили його права та законні інтереси та за своєю суттю не являються фраудаторними, а відтак відсутні правові підстави для визнання договорів дарування спірного нерухомого майна, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсними на підставі статті 234 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 просила стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн. на підготовку відзиву на апеляційну скаргу та участь у судовому засіданні.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування адвокатом Терещенко Л.В. надано копії: договору про надання правової допомоги від 05 лютого 2024 року, укладеного між адвокатом Терещенко Л.В. та ОСОБА_1 ; додатку №1 до договору; квитанції до прибуткового касового ордеру від 05 лютого 2024 року на суму 5000 грн.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, а тому відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн. слід стягнути з позивача.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 листопада 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Автозаводська, 54/19, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: