К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року місто Київ

справа № 752/2526/21

апеляційне провадження № 22-ц/824/6546/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Мазура Ю.Ю. від 5 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення міської ради,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення міської ради.

Позов мотивовано тим, що після смерті батька ОСОБА_3 позивач успадкувала 3/10 частину будинку по АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель та прилеглою земельною ділянкою. Інші частки вказаного будинку належать: ОСОБА_2 - 5/10 частки будинку та ОСОБА_4 - 2/10 частки будинку.

Під час приватизації належної позивачу земельної ділянки, виявилося, що за адресою: АДРЕСА_1 вже зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером: :79:197:0009, яка відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно одноосібно, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , площею 0,0365 га, яка була виділена ОСОБА_5 , батьку

третьої особи ОСОБА_2 , на підставі рішення Київської міської ради № 65 від 7 липня 1998 року.

Водночас рішенням Московського районного народного суду міста Києва від 27 квітня 1982 року, ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку розміром 350 кв.м, яка була в подальшому успадкована ОСОБА_7 та згодом продана ним ОСОБА_5 , батьку третьої особи ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не 365 кв. м, як зазначено в оскаржуваному рішенні Київської міської ради.

Вважає, що такі незаконні дії відповідача порушили її законні права та інтереси, як співвласника та суміжного землекористувача, в результаті чого позивач не може оформити право власності на належну їй земельну ділянку.

Посилаючись на вказане, позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради № 65 від 7 липня 1998 року в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що позивачем не було надано обґрунтувань з належними доказами щодо протиправності оскаржуваних рішень

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та їх узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що судом безпідставно не взято її доводи щодо незаконності рішення відповідача, яке полягає в безпідставному збільшенні розміру земельної ділянки, виділеної ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У запереченнях на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на безпідставність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, яка не є власником будь-якої нерухомості, розташованої на спірній земельній ділянці.

Відзив на апеляційну скаргу від Київської міської ради не надходив.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Київська міська рада в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що рішенням Московського районного народного суду міста Києва від 28 квітня 1982 року визначено порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 та виділено в користування ОСОБА_10 частину земельної ділянки площею 249 кв.м; ОСОБА_6 - частину земельної ділянки площею 350 кв.м; ОСОБА_11 - частину земельної ділянки площею 218 кв.м; частину земельної ділянки площею 13,8 кв.м залишено в користуванні співвласників ОСОБА_10 і ОСОБА_6 .

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 145985 від 13 серпня 1999 року, який видано на підставі рішення Київської міської ради від 7 липня 1998 року № 65, ОСОБА_5 набув право власності на земельну ділянку розміром 0,0365 га (365 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент прийняття рішення про передачу земельної ділянки ОСОБА_5 відповідачем було складено Акт встановлення та погодження земельної ділянки в натурі від 22 січня 1999 року, в якому зазначено: суміжними землевласниками і землекористувачами ніяких претензій при встановленні меж земельної ділянки не заявлено. Вказаний акт підписаний в тому числі і ОСОБА_3

26 липня 2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ткаченко В.В. видав свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , 1958 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його дочка ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з: 3/10 частини жилого будинку АДРЕСА_1 , з відповідною частиною надвірних будівель, що належали померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Київською державною нотаріальною конторою 22 квітня 1986 року за реєстровим № 5-1279, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 13.05.1986 за № 3841.

26 липня 2013 року відкрито розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, присвоєний реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00 та було зареєстроване право власності за позивачем на 3/10 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому до вказаного розділу було внесено зміни, а саме: змінена загальна площа домоволодіння, яке належало позивачу, з 62,3 кв.м на 170,3 кв.м; змінено адресу на: АДРЕСА_2 .

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ці норми пов`язують право на звернення до суду із захистом прав, свобод чи інтересів, особистого немайнового або майнового права та інтересу саме особи, яка звернулась до суду.

Звернувшись з даним позовом до суду, ОСОБА_1 зазначала про порушення оспорюваним рішенням Київської міської ради свого права, як власника будинку АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , заперечуючи проти позовних вимог, акцентувала увагу суду на тому, що позов подано неналежним позивачем, оскільки у 2017 році ОСОБА_1 подарувала належний їй на праві власності будинок АДРЕСА_2 , - по частині ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Зважаючи на вказані позиції учасників справи, першочерговим питанням, яке відповідно до статті 264 ЦПК України, повинен вирішити суд під час ухвалення рішення суду у даній справі, є питання встановлення права на звернення до суду із захистом прав, свобод чи інтересів саме особи, яка звернулась до суду.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 13 травня 2021року у справі № 910/6393/20).

Суд може робити висновки безпосередньо щодо предмету спору та доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги лише за позовом належного позивача (постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №640/21611/19).

Ухвалюючи рішення щодо предмету спору, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на підставі договору дарування, посвідченого 15 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченком В.В., співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с.66-69).

Отже, за вказаних обставин ОСОБА_1 не є належним позивачем у цій справі, що є самостійною достатньою підставою для відмови в позові, у зв`язку із чим оцінка іншим доводам апеляційної скарги не надається.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що оспорюване рішення Київської міської ради безпосередньо стосується прав і обов`язків третьої особи у справі ОСОБА_2 , вимог до якої не пред`являлось.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, щосудом першої інстанції прийнято правильне по своїй суті судове рішення, однак в частині мотивів його прийняття судом допущено помилку, у зв`язку з чимапеляційну скаргу необхідно задовольнити частково; рішення суду змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 5 грудня 2023 року змінити у мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді