КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6961/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

за участю секретаря Василенка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 грудня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

В липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 758 203,00 грн - сума основного боргу, інфляційні витрати і 3% річних, починаючи з 02 квітня 2019 року по день ухвалення рішення, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 13 420,00 грн. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 грудня 2018 року між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_1 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири. Умовами договору у строк до 01 квітня 2019 року продавець зобов`язався передати у власність покупця, з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,3 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1002 га, кадастровий номер :03:006:0020, що знаходиться в АДРЕСА_2 та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергія), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором. Подавець зобов`язується збудувати на вищевказаній земельній ділянці багатоквартирний будинок до 01 квітня 2019 року.

Вказує, що відповідач свої зобов`язання за попереднім договором не виконала, будинок не збудувала, не ввела його в експлуатацію, та в строк до 01 квітня 2019 року основний договір із нею не уклала. Натомість позивачка свої зобов`язання за укладеним договором виконала повністю, передавши продавцю повну вартість спірної квартири, яка визначена у попередньому договорі та складає 758 203,00 грн.

Оскільки відповідач їй грошові кошти не повернула, тому на підставі ст. 525 ЦК України має повернути сплачені нею грошові кошти з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, починаючи з 02 квітня 2019 року. З огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним попереднім договором купівлі-продажу, не повернення позивачу коштів в добровільному порядку, вважає своє право порушеним та таким, що підлягає судовому захисту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 грудня 2023 року позовні вимоги в справі ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 925 115,47 грн., які складаються з: 550 227,00 грн - сума основного боргу, 298 595,35 грн - інфляційні витрати, 76 293,12 грн - три відсотки річних; судовий збір в розмірі 8 947,00 грн. та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що доказів відсутності своєї вини відповідач суду не надав, тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача сплачені грошові кошти в розмірі 550 227,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу від 26 грудня 2018 року належним чином не виконав, основний договір купівлі-продажу квартири не було нотаріально посвідчено до 01 квітня 2019 року, та доказів протилежного матеріали справи не містять, а відтак наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача грошових кошти: 298 595,35 грн інфляційні витрати, 76 293,12 грн - 3% річних, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у цій частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 грудня 2023, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що уточнену позовну заяву із зазначенням вірної ціни позову позивач на адресу відповідача не направляв.

Зазначає, що під час розгляду справи по суті представником позивача була надана як доказ копія розписки про передачу відповідачу грошових коштів в розмірі 19 001 долар США, проте суд першої інстанції не врахував дану обставину при ухваленні рішення.

Вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено та з`ясовано положення Попереднього договору, який не визначає строк (термін) та порядок повернення грошових коштів по закінченню строку дії Попереднього договору у випадку не укладення Основного договору з інших підстав, ніж ті, які були визначені п. 5 Попереднього договору.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що відповідач ухилявся від продажу квартири, а також безпідставно установив, що прострочене зобов`язання розпочалось з 01 квітня 2019 року, бо жодна з подій визначених п. 5 Попереднього договору з моменту його укладення і протягом його дії не настала та позивачем не направлялася до 01 квітня 2019 року та після закінчення строку дії зобов?язань за Попереднім договором до подачі позовної заяви, вимога про повернення сплаченого авансу.

Зазначає, що обов?язок повернути грошові кошти сплачені позивачем відповідно до п. 4 Попереднього договору на дату подання позовної заяви у відповідача не настав, бо позивачем не пред?явлена відповідна вимога відповідачу передбачена ч. 2 ст. 530 ЦК України, а відповідно і відсутня була підстава для звернення до суду за захистом свого права, яке фактично не було порушене, та відповідно і відсутня умова для настання відповідальності передбаченої ч. 2ст. 625 ЦК України, а саме факт прострочення грошового зобов?язання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

26 квітня 2024 року від адвоката Гімарі Р.А. - представника ОСОБА_2 надійшов відзив.

3 червня 2024 року адвокат Козир С.В. - представник ОСОБА_1 подав клопотання про передачу справи за підсудністю.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним.

За таких обставин та керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи в судовому засіданні, є дата складення повного судового рішення.

Позиція суду апеляційної інстанції

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 26 грудня 2018 року між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_1 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири.

Згідно п. 1 Договору у строк до 01 квітня 2019 року продавець зобов`язався передати у власність Покупця, з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,3 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1002 га, кадастровий номер :03:006:0020, що знаходиться в АДРЕСА_2 та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергія), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором.

Пунктом 3 Договору визначено, що ціна продажу складає 758203,00 грн, що на день укладення цього договору еквівалентно 27561,00 доларів США.

Відповідно до п. 4 Договору, при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу у розмірі 27510,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 1000,00 доларів США. Суму у розмірі 522717,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 19001,00 доларів США покупець зобов`язується сплатити до 28 грудня 2018 року. Залишок у розмірі 207976,00 грн, що еквівалентно 7560,00 доларів США, покупець зобов`язується сплатити до 01 квітня 2019 року.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач свої зобов`язання за попереднім договором не виконала, будинок не збудувала, не ввела його в експлуатацію, та в строк до 01 квітня 2019 року основний договір укладено не було, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було.

Також встановлено, що ОСОБА_2 зобов`язання за укладеним попереднім договором виконала та передала ОСОБА_4 частину суми, передбаченої попереднім договором, яка складає 550 227,00 грн, що підтверджується умовами укладеного між сторонами договору від 26 грудня 2018 року та оригіналом розписки від 27 грудня 2018 року.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно положень пункту 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII).

21 жовтня 2019 року введено в дію Кодекс України з питань банкрутства, пунктами 2, 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» якого визначено, що з дня введення його в дію Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втрачає чинність і подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 Кодексу України з питань банкрутства (далі - КУзПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розгадає.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство,- крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).

Частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника.

Розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц (провадження №14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі №50/311-б.

Колегія суддів розглянувши клопотання адвоката Козиря С.В., представника ОСОБА_1 встановивши, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 прийшла до висновку про необхідність передання справи до Господарського суду Київської області.

Законодавець визначає, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, провадження № 14-404цс19, постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду: від 08 червня 2022 року у справі № 711/8269/17, провадження № 61-18187св20, від 22 червня 2022 року у справі № 523/12426/16, провадження № 61-10737св21, постанова від 07 вересня 2022 року у справі № 727/3568/20, провадження № 61-5156св20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 26 квітня 2023 року у справі № 914/2441/15 (914/841/22).

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Положеннями ст. 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України редакції, чинній на час подання касаційної скарги).

З урахуванням зазначених вимог цивільного процесуального законодавства ухвалене у справі судові рішення підлягають скасуванню.

В постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (справа №334/1939/16-ц) міститься правовий висновок, згідно з яким закриття провадження у справі за аналогічних обставин призведе до перешкоджання позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням строків звернення з вимогами до боржника, встановлених ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Колегія суддів прийшла до висновку, що справу необхідно передати до Господарського суду Київської області, на розгляді якого перебуває справа №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 378, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 грудня 2023 рокускасувати.

Матеріали справи № 369/10239/23 передати на розгляд Господарського суду Київської області, у провадженні якого перебуває справа №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 05 червня 2024 року

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко