Провадження № 2/679/204/2024
Справа № 688/5/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року

місто Нетішин Хмельницької області

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Безкровного І.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Діджи Фінанс», в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини.

21.04.2021 в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» ОСОБА_3 було подано заявку на отримання кредиту № 101874645 через особистий кабінет відповідача. У свою чергу, ТОВ «Мілоан» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого ОСОБА_3 підтвердила прийняття умов кредитного договору № 101874645 від 21.04.2021, який перебуває в її особистому кабінеті на вебсайті https://miloan.ua/. Таким чином, відповідач уклала договір про споживчий кредит (строком на 30 днів) та на підставі платіжного доручення їй було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок у розмірі 10000 грн.

Проте відповідач належним чином не виконала кредитні зобов`язання, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість у загальному розмірі 14937,57 грн, що складається з наступного: 1) 6084 грн заборгованість за тілом кредиту; 2) заборгованість за відсотками 8853,57 грн.

12.11.2011 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено був укладений договір відступлення права вимоги № 13-Т, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 101874645 від 21.04.2021 перейшло до позивача.

У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 14937,57 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147,20 грн та на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

06.02.2024 суддею було відкрите провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 43).

27.02.2024 від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, в якому зазначається, що ОСОБА_1 не заперечує існування договірних відносин із ТОВ «Мілоан» та отримання нею позики 21.04.2021 у розмірі 10000 грн, який вона вчасно не повернула у повному обсязі. Проте платежі для погашення заборгованості вона вносила. Номер телефону, на який зареєстровано електронний кабінет позичальника, заблоковано мобільним оператором і ввійти в нього (для підтвердження внесення платежів) відповідач не має можливості. У той же час позивач сам зазначає у розрахунку заборгованості, що заборгованість за тілом кредиту складає 6084 грн, а заборгованість за відсотками 8853,57 грн (станом на 21.11.2021). Проте за якою ставкою нараховувалися відсотки із розрахунку залишається незрозумілим. У позовній заяві також не вказано, як саме розраховувалась заборгованість за кредитом та відсотками на відповідну дату та коли відповідачем здійснювалися платежі, не доданий графік погашення заборгованості, що позбавляє відповідача можливості встановити дійсні обставини справи. Також відповідач зазначає про незаконність нарахування відсотків за кредитом після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 21.05.2021. З огляду на це позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам за кредитним договором після 21.05.2021 є безпідставними і не підлягають задоволенню. Крім того, відступлення права грошової вимоги та набуття такого права ТОВ «Діджи Фінанс» мало відбуватись відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. Проте у договорі відступлення права вимоги № 13Т від 12.11.2021 та витягу з Додатку № 1 від 22.11.2021 до цього договору, на які посилається позивач, не зазначається номер кредитного договору і розмір заборгованості без зазначення дати формування цього Додатку 1, порядкового номеру кредитного договору та дати здійснення розрахунку боргу по тілу кредиту та відсоткам. Також позивач не підтвердив виконання ним п. 7 договору відступлення права вимоги № 13Т від 12.11.2021 плату за відступлення вимог шляхом надання платіжного доручення. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами право вимоги до ОСОБА_1 . Щодо судових витрат, позивач не підтвердив дійсне понесення ним витрат на сплату гонорару в розмірі 6000 грн АБ «Анастасії Міньковської» за договором про надання правової допомоги від 11.12.2023 та актом підтвердження факту надання правничої допомоги від 11.12.2024, тому підстав для стягнення таких витрат відповідач не вбачає. У той же час відповідачем понесені судові витрати на надання правничої допомоги у розмірі 1600 грн.

22.03.2024 представником позивача було надано відповідь на відзив, в якому зазначається, що після спливу строку кредитного договору відповідачу нараховувалися відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами, що безпосередньо передбачено умовами договору, укладеного відповідачем із ТОВ «Мілоан». При цьому представник позивача звернув увагу суду, що позивач після укладення договору факторингу ніяких нарахувань щодо кредитної заборгованості відповідача не здійснював та просить суд стягнути заборгованість, що виникла у ОСОБА_1 перед первісним кредитором. На підтвердження законності нарахування процентів за кредитним договором № 101874645 від 21.04.2021 та достовірності засвідченого представником позивача документів щодо відступлення права вимогу позивачу останній звернувся до первісного кредитора засобами корпоративного поштового зв`язку, проте станом на подання відповіді на відзив інформації не отримав. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем були надані належні та достатні докази, при цьому позивач вважає, що ціни на послуги, наданій адвокатом, є ринковими в межах м. Києва.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений (в електронній формі) договір про споживчий кредит № 101874645, відповідно до умов якого відповідач отримала шляхом переказу на картковий рахунок кредиту в розмірі 10000 грн строком на 30 днів (до 21.05.2021). ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних із отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користуванням кредитом (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3000 грн у грошовому виразі та 2,230% річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включають у себе складові, визначені п.п. 1.5.1-1.5.2 цього договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається із суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 13000 грн. Проценти за користування кредитом складають 3000 грн, які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 9-11, 12-13).

12.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 13Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 101874635 від 21.04.2021, що зокрема підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників та реєстром боржників до відповідного договору про відступлення права вимоги (а.с. 16, 17-21, 74).

Із наданих позивачем документів та відзиву на позов судом встановлено, що відповідач отримала надані банком кредитні кошти та порушила умови вказаного кредитного договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № 101874645 від 21.04.2021 та відомостей про щоденні нарахування та погашення за цим договором, станом на 12.11.2021 за ОСОБА_1 утворилася заборгованість у загальному розмірі 14937,57 грн, що складається з наступного: 1) 6084 грн заборгованість за тілом кредиту; 2) заборгованість за відсотками 8853,57 грн (а.с. 16, 71-72).

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію» правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).

Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустилася порушення умов договору (укладення якого визнавалося та не спорювалося стороною відповідача) щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за нею утворилася зазначена заборгованість.

При цьому у п. 4.2 договору про споживчий кредит № 101874645 від 21.04.2021 наголошується, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов?язання, передбачених ст. 625 ЦК України.

Однак матеріали справи не містять доказів щодо продовження ОСОБА_1 строку кредитування відповідно до пунктів 2.3.1.1, 2.3.1.2 договору про споживчий кредит.

Водночас згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення і розрахунком заборгованості, позивач висунув вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період, що виходить за 30-денний строк кредитування, нарахованих відповідно до п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору, а не процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, не відповідає дійсності твердження позивача щодо нарахування відповідачу процентів поза строком кредитування згідно з п. 4.2 договору на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом із цим право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, який суд враховує під час розгляду та вирішення цієї цивільної справи з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Отже, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 21.05.2021, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Хмельницького апеляційного суду у справі № 686/27157/22 від 27.07.2023, з яким суд першої інстанції погоджується.

За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 101874645 від 21.04.2021 у загальному розмірі 9084 грн, що складається з наступного: 1) 6084 грн заборгованість за тілом кредиту; 2) 3000 грн заборгованість за відсотками (сплата яких передбачена умовами договору в межах строку кредитування), а отже позов підлягає частковому задоволенню.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач 11.12.2023 уклав договір про надання правової допомоги та додаткову угоду № 28 із Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» в особі керуючої Міньковської А.В., за якими бюро зобов`язалося здійснити представництво та захист інтересів позивача у справі щодо стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_1 (а.с. 23-25, 26-27, 27-28).

Із детального опису робіт (наданих послуг) та акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 11.12.2023 вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу Адвокатського бюро «Анастасії Міньковської», пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у загальному розмірі 6000 грн, сплата яких підтверджується платіжними інструкціями від 21.12.2023 (а.с. 25, 26, 61).

Також із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 12.02.2024 уклала договір про надання правничої допомоги з адвокатом Оліферук Ж.А., повноваження якої підтверджуються ордером серії ВХ № 1063424 від 23.02.2024. Крім іншого, у п. 4.1 вказаного договору зазначається, що за адвокатські послуги (за п. 1.1. цього договору) клієнт сплачує адвокату фіксовану винагороду, погоджену за взаємною угодою, за вирішення спору на підставі поданого клієнтом позову до вирішення справи по суті в суді першої інстанції за обумовленими цінами (а.с. 51, 53).

Із наданого представником відповідача акту виконаних робіт від 23.02.2024 вбачається, що відповідачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката Оліферук Ж.А., пов`язані із розглядом зазначеної цивільної справи, у розмірі 1600 грн, сплата яких підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 23.02.2024 (а.с. 52).

При цьому суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19, в якому наголошується, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

У той же час представниками обох сторін не заявлялося клопотання про зменшення понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги із посиланням на неспівмірність таких витрат, а тому суд визнає відповідні витрати сторін обґрунтованими та співмірними.

Також позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 6022 від 18.12.2023 (а.с. 1).

Отже, всього позивачем були понесені судові витрати на суму 8147,20 грн, і з урахуванням того, що судом було задоволено 60,81% позовних вимог (9084 грн х 100% / 14937,57 грн), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у розмірі 4954,31 грн (8147,20 х 60,81% / 100%).

У той же час, враховуючи часткове задоволення позову, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 627,04 грн (1600 грн х 39,19% / 100%).

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача різницю понесених сторонами судових витрат, яка складає 4327,27 грн, виходячи із розрахунку: (4954,31 грн 627,04 грн), звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 101874645 від 21.04.2021 у розмірі 9084 (дев`яти тисяч вісімдесяти чотирьох) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсоткам відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» різницю понесених сторонами судових витрат у розмірі 4327,27 грн (чотирьох тисяч трьохсот двадцяти семи гривень двадцяти семи копійок).

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (ідентифікаційний код 43492595; місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4).

Представник позивача: Гайова Анастасія Сергіївна (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Представник відповідача: ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_3 ).

Суддя І.Г. Безкровний