Р І Ш Е Н Н Я№ 127/13255/24

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

01 липня 2024 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00760 від 15.05.2019 в розмірі 29 390,94 грн., з яких: 2 075,44 грн. заборгованість по тілу кредиту, 26 865,50 проценти за період з 15.05.2019 по 01.04.2024 та штраф у сумі 450 грн. за порушення умов договору.

В позовній заяві зазначено, що 15.05.2019 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання фінансового кредиту №ВН23-00760.

05.09.2022 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» було укладено договір факторингу №1-09Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Кредит Готівкою» набуло право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00760 від 15.05.2019.

12.12.2023 між ТОВ «Кредит Готівкою» та ТОВ «ФК «Гефест» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №12122023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Гефест» набуло право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00760 від 15.05.2019.

13.12.2023 між ТОВ «ФК «Гефест» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №13122023/1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 набув право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00760 від 15.05.2019.

Станом на 01.04.2024 заборгованість ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00760 від 15.05.2019 становить 29 390,94 грн., з яких: 2 075,44 грн. заборгованість по тілу кредиту, 26 865,50 проценти за період з 15.05.2019 по 01.04.2024 та штраф у сумі 450 грн. за порушення умов договору.

Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.05.2024 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с.33)

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте його представник адвокат Сауляк Є.В. подав заяву, в зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 15.05.2019 між ОСОБА_2 та ТОВ «Вендор-Фінанс» було укладено договір про надання фінансового кредиту №ВН23-00760, відповідно до якого ОСОБА_2 було надано кредитні кошти в сумі 3 000 грн. (п.1.4), строком на 15 періодів по 7 днів, а саме з 15.05.2019 по 28.08.2019. (п.1.5) зі сплатою відсотків у розмірі 5,448% від суми наданого кредиту за кожні 7 днів (п.1.6). (а.с. 3)

В цей же день відповідач підписав графік внесків за договором (а.с.4), анкеу (а.с.5), заяву позичальника на отримання фінансового кредиту (а.с.6), та паспорт споживчого кредиту (а.с.7).

Факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 3 000 грн. підтверджується копією видаткового касового ордеру від 15.05.2019 (а.с. 8).

05.09.2022 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» було укладено договір факторингу №1-09Ф, відповідно до якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило ТОВ «Кредит Готівкою» право вимоги за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00760 від 15.05.2019. (а.с.12-15)

Факт сплати за даним договором підтверджується випискою за контрагентом. (а.с. 17-18)

Відповідно до витягу з реєстру права вимоги від 09.09.2022, що є додатком до договору факторингу №1-9Ф від 05.09.2022, до ТОВ «Кредит Готівкою» перейшло право вимоги за кредитним договором №ВН23-00760 від 15.05.2019, позичальником за яким є ОСОБА_2 (а.с.16)

12.12.2023 між ТОВ «Кредит Готівкою» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір про відступлення прав вимоги №12122023, відповідно до якого ТОВ «КредитГотівкою» відступило ТОВ «ФК «Гефест» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00760 від 15.05.2019. (а.с.19-20)

Факт сплати за даним договором підтверджується копією платіжної інструкції №346687221 від 12.12.2023. (а.с. 22)

З витягу додатку №1 до договору відступлення прав вимоги №12122023 від 12.12.2023 вбачається, що до ТОВ «ФК «Гефест» перейшло право вимоги за кредитним договором №ВН23-00760 від 15.05.2019, позичальником за яким є ОСОБА_2 (а.с.21)

13.12.2023 ТОВ «ФК «Гефест» та ОСОБА_1 підписали договір відступлення права вимоги №13122023/1 від 13.12.2023, за умовами якого ТОВ «ФК «Гефест» відступило ОСОБА_1 право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00760 від 15.05.2019. (а.с. 23-24)

Факт сплати за даним договором підтверджується копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №0.0..1 від 13.12.2023. (а.с.26)

Згідно з витягом з додатку №1 до договору відступлення прав вимоги №13122023/1 від 13.12.2023, який було підписано ОСОБА_1 15.04.2024 вбачається, що до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за кредитним договором №ВН23-00760 від 15.05.2019, позичальником за яким є ОСОБА_2 . Сума заборгованості за договором кредиту становить 29 390,94 грн. (а.с.25)

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до пп.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати споживчі кредити.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в свіоїй постанові від 08.11.2023 у справі № 206/4841/20 зазначила, що з гідно з пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом частини першої статті 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.

У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III.

Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III.

Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Як вже зазначалося раніше, відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

Звідси за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).

При цьому така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.

Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.

Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Виходячи з цього, правочин який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106).

При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги.

Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22).

Велика Палата Верховного Суду вкотре наголошує на сформульованій правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду також висловилась, щодо можливості відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами не тільки на користь фінансових установ, але й фізичних осіб лише за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебуває у процедурі ліквідації.

Отже, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, який не наділений правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, то ТОВ «ФК «Гефест» не могло відступити права вимоги на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00760 від 15.05.2019 не могло перейти від ТОВ «ФК «Гефест» до ОСОБА_1 , а тому останній не може вимагати стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 25.10.2022 у справі за №607/14378/21, у постанові Великої Палати верховного суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

З огляду на викладене, оскільки ТОВ «ФК «Гефест» не могло передати ОСОБА_1 право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00760 від 15.05.2019 і, відповідно, ОСОБА_1 не набув право звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по вказаному кредитному договору, а тому він є неналежним позивачем. З цих підстав в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , виданого 28.02.2023, ОСОБА_1 являється інвалідом 2 гр., загальне захворювання, довічно.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, а позивач звільний від сплати судного збору, судовий збір у сумі 1211,20 грн. підлягає компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст. 510, 512, 513, 514, 516, 517, 1054 ЦК України ст.2, 4,10, 12, 48, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя