ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7331/22 Номер провадження 22-ц/814/1581/24Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Ракович Д.Г.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Панченко О.О.,

представників: відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі :

- Путивльського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

- Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

третя особа- Державна казначейська служба України,

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органів державної влади

за апеляційними скаргами Путивльського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутського районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 16 листопада 2023 року, прийнятого під головуванням судді Бугрія В.М. в м.Полтаві,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даним позовом.

Зазначав, що 23 грудня 2013 року внаслідок ДТП, що сталась в м.Полтаві він отримав тяжкі тілесні ушкодження внаслідок наїзду на нього автомобіля Хюндай Туксон під керуванням ОСОБА_5

11 березня 2014 року постановою Октябрського районного суду м.Полтави визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16 лютого 2016 року по справі №554/14044/1 на його користь з громадянина Росії ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 1 004 800,85 грн. ( яка складається з 408 240 грн.- страхового відшкодування, 23 353, 56 грн. три відсотки річних за користування грошовими коштами, 30 3019,53 грн. інфляційних втрат, 270 187, 76 грн. - пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування) та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

24 травня 2016 року Октябрським ВДВС м.Полтави відкрито виконавче провадження №51179174 з виконання вказаного рішення.

02 червня 2016 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

У зв`язку з наявністю у ОСОБА_5 частини житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , виконавче провадження передано до Путивльського РВ ДВС ГТУЮ в Сумській області, яким 27 липня 2016 року відкрите виконавче провадження про стягнення боргу з боржника.

Також було встановлено у власності ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0025 га, розташованої в с.Красненська Бахмутського району Донецької області та гаражу площею 25,3 кв.м в с.Артемівське Бахмутського району Донецької області.

Путивльським РВ ДВС 07 лютого 2017 року до Бахмутського ДВС направлено доручення про опис та арешт зазначеного майна.

Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та 05 липня 2017 року Путивльським РВ ДВС ГТУЮ в Сумській області виконавче провадження закінчено на підставі п.3 ч.1 ст. 39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника.

Позивач ОСОБА_1 зазначав, що невчинення посадовими особами державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій призвело до невиконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 16 лютого 2016 року, внаслідок чого йому була завдана майнова і моральна шкода.

Бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби встановлена ухвалами Октябрського районного суду м.Полтави від 01 червня 2017 року та 12 лютого 2020 року.

Посилаючись на те, що бездіяльність державних виконавців, яка виражена у невиконанні судового рішення, як наслідок втрата можливості стягнення грошових коштів з боржника у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (смерть боржника), що завдала непоправної майнової та моральної шкоди позивачу, просив суд, стягнути з Державного бюджету України на свою користь 3 359 847,11 грн. на відшкодування майнової шкоди, яка складається з:1 014 800.85 грн. сума боргу; 752 693,91 грн. інфляційні витрати; 1 424 368,06 грн. штрафні санкції; 167 984,29 грн. відсотки за використання коштів та 29 930 640 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в сумі 1 014 800,85 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої бездіяльністю Путивльського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) та Бахмутського відділу Державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду 271 350 грн.

Стягнуто солідарно з Путивльського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) та Бахмутського відділу Державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) витрати на правничу допомогу в сумі 18 грн.

Стягнуто з Путивльського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) судовий збір на користь держави 1073,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач довідався про свої порушені права з моменту ухвалення рішень Октябрського районного суду м. Полтави, якими було визнано бездіяльність відповідачів.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що в результаті бездіяльності відповідачів ОСОБА_1 зазнав душевних переживань від безпідставного позбавлення права на отримання належних йому коштів у значному розмірі.

Рішення оскаржили Путивльський відділ державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Путивльський ВДВС) та Бахмутський відділ державної виконавчої служби у Бахмутського районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Бахмутський ВДВС), в апеляційних скаргах кожен окремо, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Так, Путивльський ВДВС вважає, що ухвалами суду не встановлено факту тривалого невиконання виконавчого листа, чи те, що внаслідок бездіяльності відділу було остаточно втрачено майно (кошти) боржника, чи завдано збитків або майнової чи моральної шкоди позивачу.

Зазначає, що саме лише задоволення скарг на дії ДВС не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб органів ДВС та заподіяною шкодою.

Наголошує, що виконавче провадження у відділі перебувало не тривалий проміжок часу та було закінчено у зв`язку зі смертю боржника, а висновок експерта по визначенню розміру морального відшкодування не може бути належним доказом у справі, так як експертиза була проведена лише на підставі документів, які містилися в матеріалах справи та у форматі усного обговорення справи з підекспертним- позивачем.

Вказує, що помилковим є висновок суду про те, що внаслідок бездіяльності посадових осіб ДВС позивач остаточно втратив можливість отримати присуджені йому кошти, адже він вправі звернутися до суду за вирішенням питання про заміну сторони виконавчого провадження правонаступниками боржника в порядку, визначеному статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Бахмутський ВДВС в апеляційній скарзі посилалися на те, що ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 01.06.2017 року визнано неправомірною бездіяльність Бахмутського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області тільки в частині невиконання доручення по перевірці наявності майна боржника, в той час, як позивачем не доведено, а судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між винесенням процесуального рішення суду та спричинення позивачу майнової та моральної шкоди саме їх відділом.

Звертають увагу, що доручення Путивльського ВДВС щодо перевірки інформації про наявність майна боржника винесено 07.02.2017 року, в той час як боржник помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відзиві на апеляційні скарги адвокат Панченко О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційних скарг відмовити, а рішення районного суду залишити без змін.

Зазначає, що оскільки дії співробітників відповідачів були визнані судовими рішеннями неправомірними і ці обставини в силу ст. 82 ЦПК України не потребують доказування, а відтак заподіяння позивачу майнової та моральної шкоди, пов`язаної з порушенням законних прав ОСОБА_1 щодо своєчасного, належного та повного виконання рішення суду, вважає, знайшли відображення в рішенні районного суду.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про апеляційної скарги з таких підстав:

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16 лютого 2016 року по справі №554/14044/15-ц з ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної та моральної шкоди стягнуто 1014800,85 грн.

20.04.2016 року ОСОБА_1 отримав виконавчий лист, який був ним пред`явлено до Октябрського ВДВС м.Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, яким 24.05.2016 року відкрито виконавче провадження №51179174.

Відділом було встановлено, що за даними реєстру прав власності у боржника мається 47/100 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим виконавчий лист 27.07.2016 року передано до Путивльського ВДВС у Конотопському районі Сумській області, яким в цей же день винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

В ході виконання цього провадження Путивльським ВДВС направлялись запити відповідним установам в цілях перевірки майнового стану боржника та виявлення його майна і грошових коштів.

Належна боржнику частини житлового будинку Путивльським ВДВС 01.09.2016 року була описана, суб`єктом оціночної діяльності оцінена у 47289,05 грн. та 04.04.2017 передана на реалізацію, проте торги не відбулись за відсутністю покупців.

Крім того, було встановлено, що за ОСОБА_6 зареєстрована земельна ділянка площею 0,0025 га ( кадастровий номер :06:000:0077) для будівництва індивідуальних гаражів на території Красненської сільради Бахмутського району Донецької області та будівля гаражу б/н площею 25,3 кв.м в гаражному кооперативі «Будівельник» с.Артемівське Бахмутського району Донецької області.

07 лютого 2017 року Путивльським ВДВС направлено доручення Бахмутському МРВДВС ГТУЮ у Донецькій області щодо здійснення перевірки наявності майна, належного ОСОБА_6 та його опис ( т.1, а.с.140).

Боржник ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Першино, Тюменської області, РФ (т.2, а.с.84).

18.04.2017 року старшим державним виконавцем Путивльського ВДВС винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника, однак 19.04.2017 року постанова була скасована та повторно виконавче провадження закінчене на підставі постанови 05.07.2017 року. Припинена чинність арешту майна боржника за постановою Шевченківського ДВС ГТУЮ м.Полтави від 02.06.2016 року та скасовані інші заходи примусового виконання рішення (т.2, а.с.85-90). Зазначена постанова є чинною.

Проте, за скаргами ОСОБА_1 про визнання неправомірними бездіяльності виконавчих служб постановлені два судові рішення:

1.Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 01 червня 2017 року визнана неправомірною бездіяльність ОСОБА_7 начальника Бахмутського МР ВДВС ГТУЮ у Донецькій області, щодо виконати доручення проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна ВП №51795342 від 07 лютого 2017 року Путивльського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області.

Зобов`язано Бахмутський МР відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області виконати доручення проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна ВП №51795342 від 07 лютого 2017 року Путивльського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області (т.1, а.с. 97-99).

2. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 12 лютого 2020 року ( після скасування Верховним Судом 14 серпня 2019 року попередніх рішень ) скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності старшого державного виконавця Путивльського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Деркачова Анатолія Федоровича неправомірною задоволено частково.

Визнано бездіяльність старшого державного виконавця Путивльського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Деркачова Анатолія Федоровича неправомірною. В задоволенні іншої частини скарги відмовлено ( т.1, а.с.21-25,101-107).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що невчинення посадовими особами відповідачів всіх необхідних виконавчих дій призвело не тільки до того, що рішення Октябрського районного суду у м. Полтаві від 16.02.2016 року не виконано, а й до того, що внаслідок бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби позивач остаточно втратив можливість взагалі отримати присуджені йому суми, а тому він має право на відшкодування не тільки моральної шкоди, а й майнової шкоди.

Районний суд, частково задовольняючи позовні вимоги, вважав доведеним заподіяння органами ВДВС майнової шкоди позивачу на заявлену у позові суму, та посилаючись на те, що в результаті бездіяльності відповідачів ОСОБА_1 зазнав душевних переживань від безпідставного позбавлення права на отримання належних йому коштів у значному розмірі, прийшов до висновку про присудження позивачу для досягнення мети добросовісного відновлення поваги до його власності розмір відшкодування на суму 271350,00 гривень.

Колегія суддів, даючи оцінку законності та обгрунтованості вказаного рішення, виходить з положень ст.56 Конституції України, якою визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні неюсвоїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв?язок між ними.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

За таких обставин для вирішення питання про відшкодування майнової та моральної шкоди у даній справі правове значення має встановлення обставин, за наявності яких настає цивільна відповідальність за спричинену шкоду, а саме: сам факт спричинення шкоди, неправомірність дій заподіювача шкоди та причинний зв`язок між такими діями заподіювача шкоди та завданою шкодою.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що невчинення посадовими особами державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій призвело до невиконання судового рішення, а тому він має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Разом з цим факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість виконання судового рішення.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) та від 03 червня 2020 року у справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18).

Крім того, згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 752/19362/16 (провадження № 61-32702св18), факт невиконання рішення суду боржником не є безумовною підставою для покладення такого відшкодування на виконавчу службу за рахунок держави.

У цьому випадку стягувач, вимагаючи відшкодування шкоди за рахунок держави, фактично підміняє стадію виконання судового рішення стадією розгляду спору по суті до іншого відповідача.

У справі, яка переглядається, встановлено, що боржник - ОСОБА_6 був громадянином Росії, на території ні Сумської, ні Донецької області, де знаходилось його майно, зареєстрований не був, пенсія чи інші доходи відповідними органами цього регіону йому не виплачувались, в судове засідання по справі за позовом ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок ДТП повідомлений на останню відому адресу, через що, як зазначив суд в заочному рішенні від 16.02.2016 року, судова повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цим адресом більше не проживає або не знаходиться.

Вартість майна (частина будинку,земельної ділянки та гаражу), що знаходилась на території, на яку поширюється юрисдикція Путивльського та Бахмутського ВДВС не могла в повному обсязі відшкодувати суми, визначені рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від16.02.2016 року.

Частково задовольняючи заявлені в даній позовній заяви вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Державного бюджету України у відшкодування майнової шкоди суму 1 014 800,85 грн. ( за рішенням від 16.02.2016 року), суд першої інстанції в повній мері не проаналізував підстави, які слугували для ухвалення рішень щодо визнання неправомірними бездіяльності виконавчих служб відповідачів та чи знаходяться вони в причинно-наслідковому зв`язку із завданою шкодою.

Між тим, неправомірна бездіяльність Бахмутського МР ВДВС ГТУЮ у Донецькій області визнана в частині невиконання доручення Путивльського ВДВС від 07 лютого 2017 року по проведенню перевірки інформації про наявність боржника чи його майна (ухвала від 01 червня 2017 року) .

Неправомірна бездіяльність Путивльського ВДВС визнана в частині того, що державним виконавцем Деркачовим А.Ф. вжито не всіх заходів спрямованих на встановлення доходів та майна боржника. Так, останнім не проводилася кожні два тижні перевірка на виявлення рахунків боржника, запити направлялися до ПАТ КБ «Приватбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль» лише 28.07.2016 року. Також державним виконавцем кожні три тижні не вживалися заходи щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ухвала від12 лютого 2020 року).

При цьому слід зазначити, що боржник помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наведеного випливає, що визнана неправомірна бездіяльність ВДВС не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою. Крім того, державні виконавці вчиняли дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", щодо виконання рішення суду.

Помилковим є твердження суду щодо остаточної втрати можливості взагалі отримати присуджені позивачу суми, адже, як обгрунтовано вказано в апеляційній скарзі Путивльського ВДВС, позивач- стягувач вправі звернутися до суду за вирішенням питання про заміну сторони виконавчого провадження правонаступниками- спадкоємцями померлого боржника в порядку, визначеному статтями 1281 і 1282 ЦК України.

У зв`язку з наведеним позов ОСОБА_1 в частині відшкодування майнової шкоди не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо моральної шкоди, то ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на її відшкодування, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, у зазначеній справі суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Встановивши, що позивач довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між прийняттям двох рішень щодо неправомірної бездіяльності відповідачів та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача 10 000 грн на відшкодування маральної шкоди.

При цьому слід зазначити, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у вказаній сумі суд апеляційної інстанції виходячи із засад розумності і справедливості, враховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, час і зусилля, необхідні для відновлення його прав, глибину фізичних і душевних страждань, а також тривалість немайнових втрат.

Разом з цим, визначення районним судом до відшкодування розмір у 271 350 грн. є безпідставним, адже не грунтується на встановлених обставинах справи. Посилання суду на висновки судово-психологічної експертизи суперечить положенням ст.ст. 89,110 ЦПК України.

Помилковим є рішення суду першої інстанції щодо вирішення питання про судові витрати.

Так, оскаржуваним рішенням стягнуто солідарно з Путивльського та Бахмутського ВДВС витрати на правничу допомогу в сумі 18 грн. та на користь держави з Путивльського ВДВС судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Однак, суд не звернув увагу на те, що відповідачем у справі є Держава України, з якої і слід здійснювати стягнення.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, колегія суддів виходить з положень ст.141 ЦПК України, в якій передбачено, що судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог ОСОБА_1 на його користь з Державного бюджету України підлягає стягненню у відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 7,20 грн., враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 0,03%.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Путивльського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутського районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 16 листопада 2023 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 грн. ( десять тисяч гривень) у відшкодування завданої моральної шкоди та

7,2 грн. за надану правничу допомогу.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.05.2024 року.

Головуюча суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна