КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/4417/18 Головуючий у 1 інстанції: Шум Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що 09.08.2011 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит у розмірі

5 500 грн з терміном повернення, що відповідає строку дії картки, зі сплатою відсотків у розмірі 36,00 % на рік та сплати щомісячно комісії.

Позивач вказував, що ним виконані вимоги договору в повному обсязі, однак відповідачем договірні зобов`язання не виконані, в результаті чого виникла заборгованість по кредиту, яка станом на 31.12.2017 року становить 114 954,92 грн та складається із заборгованості по кредиту - 3 128,13 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 100 737,61 грн, заборгованості по пені та комісії - 5 138,95 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 5 450,23 грн, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену вище суму та судовий збір.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредиту - 3 128,13 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 100 737,61 грн, заборгованість по пені та комісії - 5 138,95 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 5 450,23 грн та судовий збір - 1 762 грн, а всього - 116 716 грн 92 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат, а саме: витрат на юридичні послуги за договором № від 17.06.2023 року в сумі 10 500 грн та за договором № від 17.06.2023 року у розмірі 5 000 грн. Також просить стягнути судовий збір у розмірі 536,80 грн.

В обґрунтування скарги вказує, що вона втратила роботу та не мала грошових надходжень для погашення заборгованості за кредитом. У зв`язку з наведеним намагалася неодноразово звернутися до AT КБ «ПриватБанк» з повідомленням про обставини, що склалися, але позивач не реагував на її повідомлення. За цих обставин, за договором споживчого кредитування у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яку вона не мала змоги погасити.

Зазначає, що не заперечує щодо факту наявності у неї заборгованості перед позивачем, проте висловлює категоричну незгоду щодо розрахунків заборгованості та заочного рішення, яким були задоволені вимоги за такими розрахунками.

Судом не було дано оцінку правовим наслідкам правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини, а саме, існування складного матеріального становища відповідача, які стали підставою взятгя кредиту.

Крім того, вказує, що 09 серпня 2011 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 5500 грн з терміном повернення, що відповідає строку дії картки зі сплатою відсотків в розмірі 36,00 % на рік та сплати щомісячно комісії.

Позивачем були надані суду розрахунки заборгованості станом на 31.12.2017 рік, відповідно до яких заборгованість за кредитним договором становить 14 954,92 грн та складається з заборгованості по кредиту - 3 128,13 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 100 737,61 грн, заборгованості по пені та комісії - 5 138,95 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 5 450,23 грн.

Вказує, що така заборгованість була нарахована позивачем виходячи з пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.12.1, 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг. Проте, зважаючи на вищевикладені норми закону, вважає, що нарахування заборгованості за Кредитним договором в розмірі 114 954,92 грн. є протиправним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства.

Під борговими зобов`язаннями за кредитом сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто, загальну заборгованість клієнта (п. 2.1.1.12.1).

За користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,01 % від суми операцій за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування, (п.2.1.1.12.2). У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі (п.2.1.1.12.2.1).

Пунктом 2.1.1.12.6.1 визначено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання споживчого кредиту фізичним особам, з якими була ознайомлена відповідачка, при порушенні клієнтом строків платежів з будь-яких грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.

Оскільки сума кредиту становить 5 500 грн., то згідно з ч.3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», ч.3 ст.551 ЦК України, пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не повинна перевищувати 2 250 грн, які підлягають стягненню. Проте, рішенням суду була нарахована заборгованість по кредиту у розмірі 100 737,6 грн, заборгованість по пені та комісії - 5 450,23 грн, що в свою чергу порушує вищезазначені норми Закону.

Вважає, що позивачем неправильно розраховано суму основного боргу у сумі 114 954 грн.

В обгрунтування вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначає, що у зв`язку з потребою отримання юридичної допомоги для вирішення спору та подачі апеляційної скарги вона ( ОСОБА_1 ) уклала договір про надання юридичних послуг

№ від 21 липня 2023 року з ТОВ «АМАДЕО ПРАВО». Ціна коштів, сплачених за отримання правової допомоги, склала 5 000 грн, що підтверджується зазначеним договором та актом виконаних послуг.

Також був укладений договір про надання юридичних послуг № від 17.06.2023 року з ТОВ «Амадео Право». Ціна коштів, сплачених за отримання правової допомоги склала 10 500 грн, що підтверджується зазначеним договором та актом виконаних послуг.

01 листопада 2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» подав до апеляційного суду пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що з моменту оформлення кредитного договору пройшло 11 років, апелянт в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що і свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Відповідач знав, розумів умови укладеного договору, а також тарифи банку та прийняв їх.

Схвалення та виконання договору відповідачем щодо сплати відсотків у запропонованому банком розмірі та інших платежів підтверджується випискою по рахунку, долученою з позовною заявою в суд першої інстанції, де зазначені відповідні операції, а також операції щодо часткового повернення коштів, тобто, виконання договору відповідачем.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював частково погашення заборгованості по кредитному договору.

Так як відповідач користувався кредитними коштами та послугами банку, то йому були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають поведінці відповідача стосовно користування коштами, послугами банку та дійсним обставинам справи.

Отже, самими діями відповідача підтверджено, що при відсутності розуміння Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач не зміг би від 2011 року користуватися кредитними коштами та кредитною карткою в межах ліміту кредитних коштів, які були встановлені, та за якими вона і вчиняла банківські операції на погашення відсотків, знову проводив перекази, оплату комунальних послуг, та здійснював погашення заборгованості.

Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

З моменту оформлення кредитного договору пройшло 11 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може служити розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.

Станом на сьогоднішній день відповідач не оспорив в судовому порядку жодної операції, здійсненої по картці/рахунку, як це передбачено: «Якщо власник рахунку має заперечення щодо операцій за рахунком, перелік яких зазначений у виписці, то він має право звернутися до емітента із заявою про розгляд спірного питання або до суду» п.10 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, - отже правомірність операцій до моменту оскарження призюмується.

Вказує, що згідно зі ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав.

Крім того, ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяви про застосування строку позовної давності, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року по справі

№759/4417/18, застосувати позовну давність у справі і відмовити у задоволені позовної заяви у повному обсязі. Також просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 фактично понесені судові витрати.

Вказує, що оскільки позовна давність у цій справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а вимога про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до звернення до суду є необґрунтованою.

Так, позивач надав розрахунок заборгованості за договором №б/н від 09.08.2011 року станом на 31.12.2017 року.

Відповідно до п.1.1.7.12. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання.

Останній платіж по даної виписки по договору відповідач здійснив 12.06.2014 року.

Тобто, від 12.07.2014 року почався перебіг позовної не тільки по тілу кредиту, а взагалі по всіх нарахуваннях по цьому договору.

Проте, як слідує із матеріалів справи позивач звернувся з позовом до суду лише 28.03.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Таким чиним строку позовної давності по стягненню заборгованість по кредиту у сумі з 128,13 грн. закінчився 12.07.2017 року.

Вважає, що стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом - 100 737,61 грн., заборгованості по пені та комісії - 5 138,956 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 5 450,23 грн є похідними вимогами від стягнення основного боргу та відповідно не можуть бути стягнені у разі відмови у стягненні заборгованості по кредиту.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час підписання кредитного договору, був ознайомлений з Тарифами щодо розміру комісії за користування кредитом, а тому вважав за можливе стягнути з відповідача заборгованість по комісії за користування кредиту.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 09.08.2011 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 5 500 грн з терміном повернення, що відповідає строку дії картки зі сплатою відсотків в розмірі 36,00% на рік та сплати щомісячно комісії (а.с. 6-7).

Встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, проте, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, за відповідачем утворилась заборгованість. яка станом на 31.12.2017 року становить 114 954,92 грн та складається із заборгованості по кредиту - 3 128,13 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 100 737,61 грн, заборгованості по пені та комісії - 5 138,956 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 5 450,23 грн. (ас. 4-5).

Пунктом 2.1.1.2.3 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямим і безумовним згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п.2.1.1.2.4).

Під борговими зобов`язаннями за кредитом сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта (п. 2.1.1.12.1).

За користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,01 % від суми операцій за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. (п. 2.1.1.12.2). У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі (п. 2.1.1.12.2.1).

Пунктом 2.1.1.12.6.1 визначено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Згідно з п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання споживчого кредиту фізичним особам, з якими була ознайомлена відповідачка, при порушенні клієнтом строків платежів з будь-яких грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.

За ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у анкеті-заяві. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України.

Встановлено, що розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань.

Відповідачкою ОСОБА_1 не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Встановлено, що відповідачка не оспорювала кредитний договір №б/н від 09.08.2011 року.

Згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідачка власноручно підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, де зазначена процентна ставка. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач отримує послуги від банку - позивача від серпня 2011 року, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у відповідача було достатньо часу для вивчення правил та умов надання банківських послуг.

Також позичальнику (відповідачеві) роз`яснено, що умови та правила надання банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобов`язувався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також враховуючи принцип суперечливої поведінки, не можна стверджувати про порушення споживчих прав відповідача, оскільки останній отримував неодноразово в цьому ж банку інші картки, після закінчення їх дії.

Банком виконано свої зобов`язання, а саме, на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, а відповідачці надано у користування кредитну картку.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що згідно позову наданий відповідачці кредит становить 5 500 грн, а відповідачка не виконала належним чином взяті на себе перед банком зобов`язання, щодо погашення кредиту і процентів, а тому позов підлягав до задоволення та підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредиту - 3 128,13 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 100 737,61 грн, заборгованість по пені та комісії - 5 138,95 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 5 450,23 грн та судовий збір - 1 762 грн, а всього - 116 716 грн 92 коп.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на наступні обставини.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Системний аналіз наведеної норми права свідчить про те, що одночасне застосування штрафу і пені, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Отже, нараховуючи одночасно пеню та штрафи за порушення позичальником строків виконання зобов`язання, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання, що суперечить вимогам частини 1 статті 61 Конституції України та частини 3 статті 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованості за пенею та комісією у розмірі 5 138 грн 95 коп. скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в позові в цій частині. В решті рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за пенею та комісією у розмірі 5 138 грн 95 коп. скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в позові в цій частині.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: