КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 376/2267/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7661/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 19 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Віговського С.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Сквирської міської ради Київської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею, 33,2 кв.м., який належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 2-3).

В обґрунтування вимог зазначала, що її батько - ОСОБА_3 на праві приватної власності мав житловий будинок АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею, 33,2 кв.м., який успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом спільного проживання, проте належним чином не оформив. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько - ОСОБА_3 помер, заповіту не залишав.

Вказувала, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька. Зазначала, що їй було надано додатковий строк на подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька, що підтверджується рішенням Сквирського районного суду від 15 червня 2012 року. Інші спадкоємці відсутні, крім позивача заяви до нотаріальної контори ніхто не подавав.

Зазначала, що нотаріус в усній формі відмовила їй у вчиненні нотаріальних дій, оскільки у неї не збереглися оригінали правовстановлюючих документів, а має лише копії. Дублікати позивач отримати не може, оскільки відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється із смертю особи. Нотаріус пояснила, що видача свідоцтва про право на спадщину проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Виходячи з викладеного, позивач не може скористатись своїм правом на спадкування, у зв`язку з чим звернулась до суду (а.с. 2-3).

Від представника Сквирської міської ради - Бондар В. надійшла заява про визнання позову в повному обсязі з проханням розглянути справу за відсутності представника відповідача (а.с. 23).

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 19 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Сквирської міської ради Київської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задоволено в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_2 , у порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м, що належав її батькові - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25-26).

Не погодившись з рішенням районного суду, 24 січня 2024 року представник ОСОБА_1 , який не брав участі у справі - адвокат Ященко С.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 31-37).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки воно ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та внаслідок порушення норм процесуального права, вирішивши питання права власності на житловий будинок після смерті ОСОБА_3 , який не був його власником, та за відсутності доказів того, що він прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, як того вимагає ст. 549 ЦК України. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які документи щодо підтвердження права власності на спадковий будинок, до суду надано лише технічний паспорт на будинок, який був виготовлений на замовлення позивача без погодження з апелянтом.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , рідний брат ОСОБА_6 (батька позивача). На час смерті ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Власником спірного будинку була мати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Остання заповіту не залишала. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги були її рідні сини - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які прийняли спадщину шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном після смерті своєї матері відповідно до ст. 549 ЦК України, однак, документально не оформили спадкове майно. Отже, 02 січня 2010 року після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина вигляді частини житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 , загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м. А 15 грудня 2011 року після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді частини житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 , загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м. За життя ОСОБА_5 заповіту не залишав. На момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 єдиним спадкоємцем першої черги був його син - ОСОБА_1 . У встановлений законом шестимісячний строк апелянт до нотаріуса із відповідними заявами про прийняття спадщини не звертався, оскільки вважав, що прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі своїм батьком ОСОБА_5 відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Окрім того, апелянту було відомо, що батько за свого життя не оформлював належним чином спадкове майно після смерті своєї матері.

Звертав увагу, що факт спільного проживання апелянта зі своїм батьком ОСОБА_5 підтверджується рішенням виконкому Сквирської міської ради від 27 квітня 2010 року № 57, згідно якого апелянта зареєстровано помічником свого батька, ОСОБА_5 , інваліда другої групи, який проживав по АДРЕСА_1 , та який проживав на той час у своєму будинку один.

Стверджував, що після смерті дядька ОСОБА_3 (його доглядом та похованням займався апелянт, а не позивач) і до 15 листопада 2011 року ОСОБА_1 постійно проживав разом з батьком ОСОБА_5 , який важко хворів, стан його здоров`я був незадовільний, потребував лікування, постійного догляду та допомоги.

Обставини поховання апелянтом свого дядька ОСОБА_3 підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання ОСОБА_3 від 06 січня 2010 року. Окрім того, апелянт, як єдиний спадкоємець, займався похованням свого батька ОСОБА_5 та отримав допомогу від держави на це. Зазначав, що після смерті батька апелянт постійно доглядав за будинком, сплачував комунальні послуги.

Факт постійного проживання апелянта ОСОБА_1 разом із батьком ОСОБА_5 доведений в судовому порядку та підтверджений рішенням Сквирського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року у справі № 376/3416/23.

Стверджував, що позивачка проживала разом з матір`ю після розлучення батьків, зі своїм батьком не спілкувалась, похованням батька не займалась, на похованні його не була присутня.

На весні 2023 року апелянту стало відомо від позивача, що вона оформила спадщину та є власником всього житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, в тому числі і на частини, спадкоємцем якої був батько апелянта - ОСОБА_5 . При зверненні до суду позивач свідомо приховала та не повідомила суду відомості про іншого спадкоємця. Суд першої інстанції не з`ясував та не врахував вищезазначені обставини, внаслідок чого ухвалив рішення про задоволення позовних вимог (а.с. 31-37).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладений арешт на належний ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240 (а.с. 80-86).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Ященко С.М. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, про що у справі є докази. Так, позивач ОСОБА_2 про розгляд справи апеляційним судом 18 квітня 2024 року була сповіщена 07 березня 2024 року, про розгляд справи апеляційним судом 30 травня 2024 року ОСОБА_2 була сповіщена 02 травня 2024 року врученням повідомлення особисто, про що є відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення. Сквирська міська рада була сповіщена 05 березня 2024 року і 30 квітня 2024 року про розгляд справи судом 18 квітня 2024 року і 30 травня 2024 року, відповідно, із відміткою працівників пошти про вручення адресату повідомлення суду (а.с. 77-78, 87-100).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

При цьому, суд апеляційної інстанції відкладав розгляд справи призначеної на 18 квітня 2024 року, повторно сповістивши учасників справи та забезпечивши реалізацію процесуальних прав сторін по справі висловити доводи і заперечення з приводу суті спору між сторонами (а.с. 94-100).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності від 02 червня 1980 року, виданого державним нотаріусом Сквирської державної нотаріальної контори Романовою Л.В. (реєстр № 932) та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 червня 1980 року, виданого Державним нотаріусом Сквирської державної нотаріальної контори Романовою Л.В. (реєстр № 934), власником будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 72,6 м2, житловою площею 33, 2 м2, була мати ОСОБА_5 - ОСОБА_4 (а.с. 45-46).

Рішенням Сквирської міської ради від 12 серпня 2020 року № 1524/153 «Про впорядкування нумерації житлових будинків в АДРЕСА_3 (а.с. 47).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Сквирським районним відділом ЗАГС Київської області 13 січня 1993 року видано Свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_1 , за актовим записом № 16 (а.с.6, 44).

ОСОБА_4 заповіту не залишила, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , загальною площею 72,6 м2, житловою площею 33, 2 м2.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги були її рідні сини: ОСОБА_3 (батько позивачки ОСОБА_2 ) та ОСОБА_5 (батько апелянта ОСОБА_1 ) (а.с. 43).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (батько позивачки ОСОБА_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с. 7, 41).

Згідно Рішення виконкому Сквирської міської ради від 27 квітня 2010 року № 57 ОСОБА_1 зареєстровано помічником свого батька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інваліда 2-ї групи, який проживав по АДРЕСА_1 для допомоги у здійсненні його прав та виконання обов`язків (а.с. 48-49).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , батько апелянта ОСОБА_1 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції у Київській області 21 грудня 2011 року видано Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_3 , за актовим записом № 265 (а.с. 42, 51).

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 15 червня 2012 року, визначений ОСОБА_2 додатковий строк в три місяці для подання нею заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з дня вступу рішення в законну силу. Рішення не було оскаржено і набрало законної сили (а.с. 8).

27 червня 2012 року ОСОБА_2 звернулась до Сквирської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 (а.с. 9).

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року у справі № 376/3416/23 встановлений факт постійного місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 . Цим же рішенням встановлено, що на час смерті ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення не було оскаржено і набрало законної сили (а.с. 55-61).

На підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав вказані обставини встановленими.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Заміна неналежного відповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції. На стадії апеляційного розгляду справи правила щодо заміни відповідача не можуть бути застосовані.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Відповідних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 570/3439/16-ц від 12 грудня 2018 року (п. 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) зазначено, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Тобто у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 311/300/19 (провадження № 61-21022св19).

У справі, що переглядається, встановлено, що крім позивачки ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_3 , рідний брат останнього - ОСОБА_5 на день смерті був зареєстрований і проживав за адресою спірного будинку, а набравшим законної сили рішенням суду встановлений факт постійного місця проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини у спірному будинку, а відтак ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5 в силу положень ст. 1268 ЦК України.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем неправильно визначено суб`єктний склад учасників справи, що унеможливило розгляд справи по суті, а суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду позбавлений процесуальної можливості здійснювати заміну неналежного відповідача належним відповідачем.

З огляду на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 до відповідача Сквирської міської ради Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Відмова у позові до Сквирської міської ради Київської області, яка є неналежним відповідачем у цій справі, не є перешкодою для звернення позивачки з аналогічним позовом до належного відповідача.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та порушив норми процесуального права, не врахував правових висновків Верховного Суду, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Щодо судового збору.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1261,50 грн. за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується квитанцією яка є в матеріалах справи (а.с. 38).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 19 жовтня 2020 року - скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Сквирської міської ради Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ) 1261 грн. 50 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 31 травня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова