справа № 619/544/24
провадження № 2/619/453/24
РІШЕННЯ

іменем України

10 червня 2024 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого-судді - Остропілець Є.Р.

за участю секретаря судового засідання - Носачової І.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області «Про визнання права власності за набувальною давністю»,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 зареєстрований в 15/40 частині за позивачем по справі - ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку та надвірних будівель, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. від 08.05.1998 р.№1-1361, а також в 20/40 частині за нею, на підставі договору дарування частини житлового будинку та надвірних будівель, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. від 31.10.1997 р.№1-31111, та в 1/8 частині за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок видане виконавчим комітетом Дергачівської селищної ради депутатів трудящих від 30.05.1974 р.кн.1№240.

Зазначене свідоцтво було видане замість свідоцтва про право на спадщину за заповітом 2-ю Харківською Державною нотаріальною конторою 20.03.1953 р.№2-7368.

ОСОБА_2 була абсолютно самотньою людиною, у шлюбі ніколи не перебувала, дітей та інших родичів не мала, залишилась зовсім одна і їй було дуже важко доживати вік на самоті.

Будучи зовсім одинокою літньою жінкою, ОСОБА_2 запропонувала позивачу, разом з її власною родиною, жити разом в її частині житлового будинку.

З дня смерті ОСОБА_2 , яка була власником 1/8 частини будинку АДРЕСА_1 , позивач - ОСОБА_1 , добросовісно користується будинком, слідкую за його технічним станом, у зв`язку з чим вважає, що має законне право бути власником 1/8 частини будинку, яка належала ОСОБА_2 . Адже за життя, ОСОБА_2 , вважала позивача найближчою їй людиною, ставились до неї, як до рідної доньки.

З дня відкриття спадщини у встановлений законом шести місячний строк, ніхто з родичів померлої до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звернувся.

Позивач ОСОБА_1 проживає в зазначеному житловому будинку постійно до теперішнього часу, сплачую всі комунальні платежі за нього, заборгованість по яким відсутня.

Тобто починаючи з 1999 року позивач здійснює всі повноваження власника відносно всього житлового будинку, але позбавлена можливості оформити своє право власності в нотаріальному порядку.

Протягом більше 26 років, позивач ОСОБА_1 , добросовісно користується всім будинком, а так як будинок був побудований давно, то саме вона підтримую його в належному стані як ззовні, так і з середини.

Строк володіння ОСОБА_1 , нерухомим майном житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , має юридично значимий початок з 1997 року, тобто на протязі тривалого часу вона відкрито, безперервно, добросовісно володію і користуюся зазначеним житловим будинком, надвірними будівлями та спорудами.

Об`єкт набувальної давності нерухоме майно: житловий будинок та господарські споруди, право власності належним чином на котрі, не було оформлено. Згідно із ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Факт того, що об`єкти фактично є житловим будинком та господарськими спорудами, підтверджується тим, що вони використовувалися за цим цільовим призначенням.

Добросовісність підтверджується тим фактом, що використання нерухомості ніколи не мало умислу причинити шкоду іншій особі, а також при будівництві та проведенні ремонтів не допускалася легковажність або самонадійності чи необережність по відношенню до можливого завдання шкоди оточуючим.

Відкритість володіння також мала місце. Нерухомість була очевидна для третіх осіб, які мали можливість її бачити, не перешкоджала доступ для державних контролюючих осіб, які мають право отримувати про будівництво інформацію. Володіння майном здійснювалося без усякого приховування цього факту.

Безперервність володіння підтверджується, тим що останні 24 роки житловий будинок виступає житловим приміщенням у, якому весь час проживали люди. Перебіг строку набувальної давності починається з моменту володіння. Отже безперервність володіння строком 10 років, є такою що нею, позивачкою дотримана.

24 лютого почалася військова агресія РФ проти України. Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022року № 64/2022, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і який продовжений згідно вимог діючого законодавства та триває до теперішнього часу.

З початком повномасштабного військового вторгнення росії на територію України м. Дергачі Харківського району Харківської області, в якому позивач проживає, опинилось під постійними обстрілами, в результаті чого житловий будинок АДРЕСА_2 , зазнав суттєвих пошкоджень.

На теперішній час позивачу необхідно подати документи на оформлення компенсації за пошкоджене майно.

З метою збору та підготовки необхідних документів позивач звернулась за отриманням витяга з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але отримати витяг не представляється можливим, адже 1/8 частина зазначеного житлового будинку до теперішнього часу вважається зареєстрованою за ОСОБА_2 . Вказані обставини унеможливлюють проведення державної реєстрації на підставі поданих документів.

У зв`язку з цим виникла необхідність звернутись до суду з вказаною позовною заявою до суду.

Представник відповідача - Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області Шенькарук С.М. надала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що в позовній заяві позивач просить визнати за нею право власності на 1/8 частку домоволодіння в порядку набувальної давності, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 1/8 частка домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , належить на підставі власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Дергачівської селищної ради від 30.05.1974 кн.1 №240. Згідно інформації із позовної заяви ОСОБА_2 померла. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено ЦК України. Таким чином, спосіб набуття права власності за набувальною давністю ґрунтується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17, у постановах Верховного Суду від 01.08.2018 справа 3201/12550/16-ц та від 01.11.2023 справа №369/1290/23. Крім того, відповідно до статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку. Таким чином, не можна вважати володіння позивачем будинком, який залишився після смерті ОСОБА_2 добросовісним у розумінні статті 344 ЦК України. Смерть ОСОБА_2 не надає позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.

Позивач в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила його задовольнити, а справу розглядати за її відсутності.

Розгляд справи просила проводити без фіксації технічними засобами у її відсутність, що суд вважає за можливе.

Представник відповідача - Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, згідно наданої до суду заяви представник відповідача просила розглядати справу за відсутності представника, позов не визнає, позицію викладену у відзиві на позовну заяву підтримує, просила відмовити в задоволенні позову.

На підставі статей 211, 223 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України : кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 зареєстрований в 15/40 частині за позивачем по справі - ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку та надвірних будівель, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. від 08.05.1998 р.№1-1361, а також в 20/40 частині за нею, на підставі договору дарування частини житлового будинку та надвірних будівель, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. від 31.10.1997 р.№1-31111, та в 1/8 частині за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок видане виконавчим комітетом Дергачівської селищної ради депутатів трудящих від 30.05.1974 р.кн.1№240.

Зазначене свідоцтво було видане замість свідоцтва про право на спадщину за заповітом 2-ю Харківською Державною нотаріальною конторою 20.03.1953 р.№2-7368.

ОСОБА_2 була абсолютно самотньою людиною, у шлюбі ніколи не перебувала, дітей та інших родичів не мала, в зв`язку з чим запропонувала позивачу, разом з її власною родиною, жити разом в її частині житлового будинку.

З дня смерті ОСОБА_2 , яка була власником 1/8 частини будинку АДРЕСА_1 , позивач - ОСОБА_1 , добросовісно користується будинком, слідкую за його технічним станом, у зв`язку з чим вважає, що має законне право бути власником 1/8 частини будинку, яка належала ОСОБА_2 . Адже за життя, ОСОБА_2 , вважала позивача найближчою їй людиною, ставились до неї, як до рідної доньки.

Згідно повідомлення завідувача Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області А.Маслій № 632/01-16 від 29.04.2024 після померлої ОСОБА_2 , 1896 року народження Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області спадкова справа не заводилася, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалися.

Позивач ОСОБА_1 проживає в зазначеному житловому будинку постійно до теперішнього часу, добросовісно користується всім будинком, а так як будинок був побудований давно, то саме вона підтримую його в належному стані як ззовні, так і з середини сплачую всі комунальні платежі за нього, заборгованість по яким відсутня, тобто здійснює всі повноваження власника відносно всього житлового будинку, але позбавлена можливості оформити своє право власності в нотаріальному порядку.

Об`єкт набувальної давності нерухоме майно: житловий будинок та господарські споруди, право власності належним чином на котрі, не було оформлено. Згідно із ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Факт того, що об`єкти фактично є житловим будинком та господарськими спорудами, підтверджується тим, що вони використовувалися за цим цільовим призначенням.

Добросовісність підтверджується тим фактом, що використання нерухомості ніколи не мало умислу причинити шкоду іншій особі, а також при будівництві та проведенні ремонтів не допускалася легковажність або самонадійності чи необережність по відношенню до можливого завдання шкоди оточуючим.

Відкритість володіння також мала місце. Нерухомість була очевидна для третіх осіб, які мали можливість її бачити, не перешкоджала доступ для державних контролюючих осіб, які мають право отримувати про будівництво інформацію. Володіння майном здійснювалося без усякого приховування цього факту.

Безперервність володіння підтверджується, тим що останні 24 роки житловий будинок виступає житловим приміщенням у, якому весь час проживали люди. Перебіг строку набувальної давності починається з моменту володіння. Отже безперервність володіння строком 10 років, є такою що нею, позивачкою дотримана.

24 лютого почалася військова агресія РФ проти України. Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022року № 64/2022, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і який продовжений згідно вимог діючого законодавства та триває до теперішнього часу.

З початком повномасштабного військового вторгнення росії на територію України м. Дергачі Харківського району Харківської області, в якому позивач проживає, опинилось під постійними обстрілами, в результаті чого житловий будинок АДРЕСА_2 , зазнав суттєвих пошкоджень.

На теперішній час позивачу необхідно подати документи на оформлення компенсації за пошкоджене майно.

З метою збору та підготовки необхідних документів позивач звернулась за отриманням витяга з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але отримати витяг не представляється можливим, адже 1/8 частина зазначеного житлового будинку до теперішнього часу вважається зареєстрованою за ОСОБА_2 . Вказані обставини унеможливлюють проведення державної реєстрації на підставі поданих документів.

Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Пунктом 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК України), (п.9 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). (п. 14 Постанови)

Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ст. ст. 15, 16, 181, 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 13, 77-81, 89, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 125,3 м2, житловою площею 69,1 м2 за набувальною давністю.

Припинити право власності ОСОБА_2 , на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є. Р. Остропілець