Справа № 450/4248/23 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 22-ц/811/155/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою,-

В С Т А Н О В И В:

31.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача в користь позивача 25 000,00 грн основного боргу, 6 968, 22 грн інфляційних втрат, 1 064, 38 грн 3 % річних, нарахованих за період з 01.03.2022 року по 31.07.2023 року, а також 1073, 60 грн судового збору.

Позов обгрунтовував тим, що 22.01.2022 року ОСОБА_2 отримав від нього в борг готівкою 25 000, 00 грн, що підтверджується борговою розпискою від 22.01.2022 року. Розписка підписана позичальником ОСОБА_2 , ним (позикодавцем - ОСОБА_1 ) та свідком ОСОБА_3 , який підтвердив факт передачі грошових коштів позичальнику та обов`язок останнього повернути борг позикодавцю до 28 лютого 2022 року. Однак, у визначений у борговій розписці строк позичальник кошти не повернув. У зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання за договором позики та неможливістю вирішення спору у позасудовому порядку, просив позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутній оригінал боргової розписки від 22.01.2022 року. При цьому, суд не врахував, що ним до позовної заяви долучено копію боргової розписки, засвідчену відповідно до вимог Порядку засвідчення копій, визначених у 5.26, 5.27 «Національного стандарту України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163- 2003», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55.

Крім того, він на виконання вимог ч. 5 ст. 95 ЦПК України, надаючи суду копію письмового доказу - боргової розписки, зазначив про наявність у нього оригіналу такої. Однак, суд першої інстанції, обмежившись формальною вказівкою на те, що позивачем не надано суду оригіналу боргової розписки від 22.01.2022 року, дійшов необгрунтованого висновку про неможливість встановлення факту наявності між сторонами договірних відносин. При цьому, суд не вчинив жодних дій, спрямованих на встановлення обставин справи, дослідження доказів, оцінки наданих позивачем доказів на предмет їх належності. Крім того, відповідач не заперечував пред`явлені до нього позовні вимоги та не посилався на невідповідність копії боргової розписки оригіналу такої. Розглядаючи спір по суті, суд не зобов`язав його надати оригінал боргової розписки для огляду у судовому засіданні та встановлення відповідності копії письмового доказу його оригіналу, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 95 ЦПК України, та безпідставно відмовив у задоволенні пред`явлених ним позовних вимог, що обмежує його право на справедливий розгляд його справи судом.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задоволити та стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 25 000, 00 грн основного боргу, 6 968,22 грн інфляційних втрат та 1 064,38 грн, що становить 3% річних за просторочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей.

Відповідно до правої позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13 грудня 2017 року у справі № 309/3458/14-ц, наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу за борговою розпискою, ОСОБА_1 посилався на те, що 22.01.2022 року він передав відповідачу в борг готівкою грошові кошти в сумі 25 000, 00 грн, які позичальник зобов`язувався повернути до 28.02.2022 року у повному обсязі, що підтверджується долученою ним до позовної заяви копією розписки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з неможливості встановлення факту наявності між сторонами договірних відносин та відповідно обов`язку відповідача з повернення коштів, оскільки позивачем не надано суду оригіналу боргової розписки від 22.01.2022 року, а лише її копію.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Відповідно до ч. 6 ст 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як убачається з матеріалів справи, до апеляційної скарги позивачем долучено оригінал боргової розписки від 22 січня 2022 року, якою підтверджується факт укладення 22 січня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору позики грошових коштів, згідно якого позичальник отримав в борг від позикодавця готівкою грошові кошти в сумі 25 000 грн, які зобов`язувався повернути до 28 лютого 2022 року в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 боргу за борговою розпискою, не вжив усіх передбачених процесуальним законом заходів, спрямованих на з`ясування обставин у справі, не витребував у позивача оригінал боргової розписки, дійшовши при цьому до висновку про недоведеність виникнення між сторонами правовідносин з договору позики, хоча позивач надав суду завірену копію боргової розписки, що підтверджує наявність у позивача оригіналу такої.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що відповідач отримав від позивача позику в розмірі 25000 грн, однак свого обов`язку за договором позики не виконав, своєчасно не повернув суму боргу, що підтверджується наданим позивачем оригіналом боргової розписки.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_2 за договором позики становить 33 032,60 грн, з яких 25 000, 00 грн - основний борг, 6 968,22 грн - інфляційні втрати, 1 064,38 грн - 3% річних.

Однак, вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних за договором позики на підставі ст. 625 ЦК України, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 в цій частині не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з 01 березня 2022 року по 31 липня 2023 року на загальну суму 6968,22 грн та розрахунок 3% річних за період з 01 березня 2022 року по 31 липня 2023 року у розмірі 1 064,38 грн.

Проте, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України ОСОБА_4 №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по даний час.

Враховуючи зазначені положення закону, нарахування позивачем трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період після 24.02.2022 року не відповідає вимогам ЦК України.

Враховуючи наведене, рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 25 000 грн основного боргу за договором позики, в решті позову відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов Бер ОСОБА_5 задоволено частково, з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 слід стягнути 812,50 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, та 1218,75 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 31 травня 2024 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2023 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 25 000,00 грн боргу за борговою розпискою.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 812,50 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, та 1218,75 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 травня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра