провадження № 22-ц/824/3488/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року про передачу справи за підсудністю у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року позовну заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» передано за підсудністю на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року позовну заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» передано за підсудністю на розгляд до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд в оскаржуваній ухвалі посилався на кредитний договір № 214/П/99/2008-840 від 13 березня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», право вимоги за яким набуто позивачем. Так, пунктом 7.2 кредитного договору №214/П/99/2008-840 від 13 березня 2008 року, на який посилається суд першої інстанції, передбачено, що сторони керуючись ЦПК України, дійшли згоди про встановлення договірної підсудності, разом з тим, враховуючи, що позивачем право вимоги до відповідачів за кредитним договором набуто на підставі договору відступлення, стороною укладання якого відповідачі не є, а тому зазначене виключає можливість встановлення за таких обставин договірної підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу. Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю на розгляд до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська, суд першої інстанції виходив із того, що у п.7.2 кредитного договору № 214/П/99/2008-840 від 13 березня 2008 року зазначено, що спірні питання за цим договором підлягають врегулюванню шляхом переговорів. Якщо сторони не зможуть дійти згоди зі спірних питань шляхом переговорів, то такий спір розглядається згідно чинного законодавства України. При цьому, сторони керуючись ЦПК України, дійшли згоди про встановлення договірної підсудності, а саме позови пред`являються за місцезнаходження Банку (49019, м. Дніпро, вул. Ак. Белелюбського, 54, офіс 402, ).

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Частина 1 статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, ч. 8 ст. 28 ЦПК України, яка встановлює підсудність справ за вибором позивача, передбачено, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з вказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання яких згідно з Єдиним державним демографічним реєстром - АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Святошинського району міста Києва.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.15 ст.28 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Таким чином, справа за позовом ТОВ «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання підсудна Святошинському районному суду міста Києва в силу приписів ч.15 ст.28 ЦПК України.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Станом на день подання позовної заяви, чинний ЦПК України не передбачав договірної підсудності, а, відтак, суд першої інстанції не мав підстав направляти справу до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ТОВ «Брайт Інвестмент» про відмову від позову.

Вирішуючи дану заяву, апеляційний суд враховує наступне.

Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій.

Згідно ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до положень ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Разом з тим, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити заяву про відмову від позову в межах апеляційної скарги на ухвалу про направлення справи за підсудністю.

Відтак, дане питання має бути вирішено судом, який уповноважений розглядати справу по суті.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.