Справа № 347/175/24
Провадження № 2/347/254/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Кіцули Ю.С.,

за участю:

секретаря с/з МошуліТ.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дітей, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дітей.

Вимоги позову обґрунтував тим, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 20 січня 2004 року. Рішенням Косівського районного суду від 23.02.2023 року шлюб між сторонами розірвано.

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, як на момент розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем не виникало спору щодо того, з ким проживатимуть діти, то суд відмовив у позовних вимогах щодо визначення місця проживання дітей.

ОСОБА_1 стверджує, що після припинення шлюбних відносин діти фактично залишилися проживати з ним.

Позивач зазначає, що любить своїх дітей і має змогу забезпечити їх всім необхідним. У нього нормований робочий день. З роботодавцем укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати. Він постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, з дітьми у нього налагоджений психологічний контакт, прив`язаність один до одною.

ОСОБА_1 створив належні умови для проживання дітей, вони мають окрему кімнату та забезпечені всім необхідним для проживання та всебічного розвитку.

Мати, з моменту розлучення спілкується з дітьми переважно в телефонному режимі, та іноді приходить до дітей, які фактично проживають з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач не перешкоджає у спілкуванні дітей з матір`ю, але діти не виявляють бажання змінювати місце проживання та переїжджати до матері.

Оскільки ОСОБА_2 декілька разів висловлювалася з погрозами з приводу того, що забере дітей до себе, позивач вважає, що суд має визначити місце проживання їхніх спільних дітей. Питання щодо визначення проживання дітей було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Рожнівської сільської ради, за результатами розгляду якого було вирішено за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей з батьком - ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 стверджує, що не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо спільних дітей.

З огляду на вище наведене, позивач ОСОБА_1 просив ухвалити рішення, яким визначити місце проживання неповнолітніх дітей, а саме: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним - батьком ОСОБА_1 .

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Позиція учасників в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримав, та висловив доводи аналогічні позовній заяві. Ствердив, що від свого народження діти проживають весь час за однією адресою, за місцем проживання обох батьків. Коли сторони розлучились, відповідач пішла проживати до своєї мами, а діти і надалі залишились проживати разом із ним. Саме позивач займається вихованням і утриманням дітей. Позивач ствердив, що мати- відповідач жодних перешкоди у проживанні дітей із ним не чинить, не забирає їх, не погрожує їм. Однак позивач, хотів щоб місце проживання дітей було вирішено юридично, та оформлено відповідним документом.

Відповідач ОСОБА_2 вимоги позову визнала повністю, та не заперечила, щоб спільні діти сторін і надалі проживали з батьком. Відповідач зазначила, що з дітьми спілкується рідко. Має намір виїхати за кордон на роботу. І навіть на час розгляду даної справи, вже мала виїхати за кордон, однак не поїхала, щоб з`явитися в судове засідання. ОСОБА_2 ствердила, що жодних перешкод позивачу щодо місця проживання не чинить. Хоче щоб і діти надалі проживали із батьком, і щоб це було визначено юридичним документом.

Неповнолітня ОСОБА_4 ствердила, що скільки себе пам`ятає, то весь час проживає там де і зараз, разом з батьками, а коли батьки розлучилися то з татом, і молодшою сестрою. Неповнолітня ОСОБА_4 ствердила, що з мамою бачиться рідко, оскільки мама проживає в бабусі. Мама жодних перешкоди у її проживання з татом не чинить, не забирає їх від тата. ОСОБА_4 хоче і надалі проживати з татом.

ОСОБА_7 зазначила, що проживає разом із татом та старшою сестрою. З мамою бачиться рідко. Мама проживає з бабусею. Інколи мама їх навідує, а інколи вони в гості до бабусі ходять. ОСОБА_5 зазначила, що батько займається їх вихованням, та утриманням. Мама жодних перешкоди в їх проживання з татом не чинить, не забирає їх. Хоче і надалі проживати з татом та сестрою.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Рожнівської сільської ради Косівського району, Івано-Франківської області - ОСОБА_3 вимоги позову підтримала, та зазначила. що знає і позивача і цю сім`ю. Діти дійсно весь час проживають з татом. Часто приходять до нього на роботу. Батьком один займається вихованням дітей. Вважає, що за доцільно юридично визначити та оформити місце проживання дітей з татом.

Заяви та клопотання учасників справи.

07.03.2024 року представник третьої особи Служби у справах дітей Рожнівської сільської ради - ОСОБА_3 подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 25.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 29.02.2024 року залучено третю особу без самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області.

Ухвалою суду від 28.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.05.2024 року.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.4).

Згідно з копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до копії дублікату свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 20.01.2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 2 (а.с.6).

Згідно з копією рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.02.2023 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано (а.с.8-12).

Згідно з копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 , батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.13).

Згідно з копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_5 , батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.14).

Відповідно з Витягами з реєстру Рожнівської територіальної громади від 19.01.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16, 18).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 19.01.2024 року № 22/08-09, складеного Рожнівською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області, до складу сім`ї ОСОБА_1 входять, зокрема, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дочки перебувають на утриманні батька, так як мати не проживає з ними і участі у вихованні дітей не бере (а.с.17).

Відповідно до копії довідки про доходи, виданої Рожнівською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області від 19.01.2014 року № 13, ОСОБА_1 працює на посаді інспектора з екології відділу земельних ресурсів Рожнівської сільської ради, сукупний дохід за період липень 2023 року - грудень 2023 року становить 84 431,29 грн (а.с.19).

Як вбачається з характеристики, наданої Рожнівською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 характеризується позитивно, на його утриманні перебують дві дочки. Працює на посаді інспектора з екології відділу земельних ресурсів Рожнівської сільської ради та є депутатом Рожнівської сільської ради 8 скликання. Скарг на ОСОБА_1 до виконкому Рожнівської сільської ради не поступало (а.с.20).

Рішенням виконавчого комітету Рожнівської сільської ради № 50 від 10.04.2023р. затверджено висновок «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» (а.с.21).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування «Про визначення місця проживання неповнолітніх дітей», який затверджений рішенням виконавчого комітету Рожнівської сільської ради № 50 від 10.04.2023 року, комісія у справах дітей вирішила вважати за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей, а саме: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1 (а.с.22).

Згідно з копією акту обстеження умов проживання від 22.01.2024 року, складеного ОСОБА_3 - начальником служби у справах дітей Рожнівської сільської ради, в будинку ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 В будинку є опалення, підведено водопостачання, кімнати умебльовані, прибрано. Діти мають окрему кімнату, де є меблі та техніка. Діти забезпечені одягом та взуттям по віку (а.с.23).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача юридично визначити місце проживання неповнолітніх дітей.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ч. 2, 3 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом.

Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в судовому порядку. За час перебування сторін у шлюбі, у них народилося двоє дітей. При розірванні шлюбу позивач ( ОСОБА_2 ) просила також малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на проживання з відповідачем ( ОСОБА_1 ), проте, в задоволенні цієї частини позову судом відмовлено, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, а відтак відсутністю спору між сторонами щодо місця проживання спільних дітей.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_9 стверджує, що діти залишилися проживати з ним, а мати спілкується з ними переважно в телефонному режимі та інколи навідує. Окрім того, останнім часом ОСОБА_2 почала погрожувати позивачу, що забере дітей до себе, тобто в цьому випадку позивач стверджує, що між ними виник спір про право - спір щодо визначення місця проживання дітей.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом

В основному, під спором про право розуміють опір, перешкода у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право. Спір про право може виникнути виключно у разі порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів особи, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

З іншого боку, необхідною умовою порушення судового провадження є наявність певного спору, конфлікту, що виник із суспільних відносин, які опосередковуються правом.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як встановлено під час розгляду справи, спільні діти сторін проживають та зареєстровані разом із батьком - ОСОБА_1 за АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади, актом обстеження матеріально-побутових умов та актом обстеження умов проживання, виданих Рожнівською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала та не заперечила щодо визначення місця проживання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1 . Неповнолітні діти також зазначили, що мати жодних перешкод їм у проживанні з батьком не чинить.

Вище наведені докази в сукупності та встановлені судом обставини справи вказують на те, що між сторонами не існувало та не існує спору щодо визначення місця проживання дітей, їх спільні дочки за взаємною згодою батьків, проживають та зареєстровані із батьком ОСОБА_1 безперервно по теперішній час, і мати дітей жодних заперечень з приводу їх проживання та реєстрації із батьком не має і не мала і суд встановив, що між сторонами немає спору щодо визначення місця проживання дітей з батьком, оскільки місцем проживання дитини є місце, визначене за згодою батьків.

Про факт відсутності спору також безпосередньо свідчать ті обставини, що відповідач повністю і беззаперечно погоджується на подальше проживання їх дітей із позивачем, не чинила і не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми, не подала відзиву на позов чи зустрічний позов, не заявляє вимог і не ініціює питання про проживання дітей разом із нею.

А тому, на переконання суду, правових підстав для вирішення питання про визначення місця проживання дітей із батьком на час розгляду справи немає, оскільки діти зареєстровані і фактично проживають з батьком і його право не оспорюється.

За змістом положень, зокрема, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 8, 18, 161 СК України, ст.ст. 2, 4, 19, 184 ЦПК України кожна особа, право якої порушене, оспорене чи не визнане, вправі захищати його судовим порядком шляхом пред`явлення позову до відповідальної за порушення права особи, судом вирішується саме спір між батьком і матір`ю щодо місця проживання малолітньої дитини (дітей), коли батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (діти).

На час пред`явлення позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, питання щодо проживання дітей з батьком між батьками було врегульоване за взаємною згодою відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 160 СК України.

Відповідач заперечень щодо реєстрації місця проживання дітей разом із батьком не висловлювала та на час перебування даної справи в суді не ставила питання про визначення місця проживання дітей разом із нею, оскільки жодних доказів про це в матеріалах справи немає, як і немає доказів, які б підтверджували дії відповідача та її бажання щодо зміни місця проживання дітей.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування) (абзац п`ятнадцятий пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 в редакції на час звернення із заявою про визначення місця проживання дитини).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

З указаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду.

Будь-яких підстав вважати, що право батька дітей на визначення місця проживання дочок із ним не визнається, заперечується матір`ю дитини чи будь-ким наразі немає, докази про таке відсутні.

Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли, та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. За відсутності позову одного з батьків, з яким не проживає дитина, не вимагається підтвердження судом факту наявності в одного з батьків права на визначення місця проживання дитини, визнання такого права тощо, для цього відсутні процесуально-правові підстави. Звернення до суду про вирішення спору одного з батьків, право якого не порушено, дає підстави для відмови у задоволенні позову.

Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши в сукупності всі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд доходить переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат.

За відсутності підстав для задоволення позову, понесені судові витрати не підлягають до відшкодування.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дітей - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 травня 2024 року.

Суддя Ю.С. Кіцула