КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-з/947/168/24
УХВАЛА

06.06.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Матвієвої А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про призначення судово-почеркознавчої експертизи по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/18594/21 за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором №500815051 від 15.03.2019 року, яка станом на 13.05.2021 року, становить у розмірі 252768 гривень 81 копійки, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 180981,63 грн.; заборгованості по відсоткам в сумі 68749,98 грн.; штрафу в сумі 3037,20 грн.

За наслідком розгляду вказаної справи, 22.12.2021 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500815051 від 15.03.2019 року станом на 13.05.2021 року у загальному розмірі 252768 гривень 81 копійка, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 180981 гривні 63 копійки; заборгованості по відсоткам в сумі 68749 гривень 98 копійок; штрафу в сумі 3037 гривень 20 копійок, а також у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

03.10.2022 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 22.12.2021 року по цивільній справі №947/18594/21.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 19.12.2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду задоволено. Скасовано заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 22.12.2021 року по цивільній справі №947/18594/21 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи у залі № 226 Київського районного суду м. Одеси на 02 лютого 2023 року о 12 годині 30 хвилин.

Надалі судом було замінено позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

02.02.2023 року судом за клопотанням представника відповідача було ухвалено зобов`язати АТ «СЕНС БАНК» надати до суду оригінали документів, копії яких надані до позову, у відповідності до переліку вказаного представником відповідача у клопотанні про їх огляд.

16.05.2023 року до підготовчого судового засідання з`явився представник АТ» СЕНС БАНК» яким було надано оригінали матеріалів кредитної справи відносно ОСОБА_1 . За наслідком чого судом було здійснено їх огляд та встановлено відповідність копій поданих до позову документів їх оригіналам.

11.12.2023 року представником відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 надано до суду в електронній формі клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, у відповідності до якого представник просить суд призначити вказану експертизу, проведення якої доручити експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення якої поставити наступні питання:

1. Чи виконано підпис у графі «підпис ОСОБА_1 » у договорі про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року ОСОБА_1 ?

2. Чи виконано підпис у договорі про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року і підписи на копії паспорту ОСОБА_1 однією особою?

В обґрунтування вказаного клопотання, представник відповідачки посилається на те, що оригінали матеріалів кредитної справи відносно ОСОБА_1 , які були надані представником АТ «СЕНС БАНК» до судового засідання, представником було встановлено наявність оригіналу документу, копію якого представником банку не було надано до позову, а саме - договору про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, яка укладена з ОСОБА_1 .

Однак, як стверджує представник відповідачки, ОСОБА_1 не визнає, що нею було підписано договір про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року.

У зв`язку з чим, як стверджує представник, для встановлення і доведення належними докази доводи відповідачки про не підписання додаткової угоди, яка є складовою спірного договору, потрібні спеціальні знання відмінні ніж право, за наслідком чого наявні підстави для призначення судово-почеркознавчої експертизи.

13.03.2024 року представником відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 надано до суду в електронній формі додаткові пояснення до клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. У даних поясненнях представник на виконання обов`язку суду з обов`язкової явки ОСОБА_1 до судового засідання вказує, що ОСОБА_1 перебуває за межами державного кордону України у Сполучених Штатах Америки. Наразі нею надано заяву про отримання дозволу на виїзд з країни, однак відповідь не отримана. У зв`язку з чим, представник вважає доцільним призначити судово-почеркознавчу експертизу за наявними вільними та умовно-вільними зразками, що надані стороною відповідача.

У підготовчому судовому засіданні 06.06.2024 року з`явились:

- представник позивача АТ «СЕНС БАНК», який заперечував проти задоволення вказаного клопотання, а також посилався на те, що договір про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року не є предметом розгляду даної справи та позивач не посилається на даний договір, як на доказ в обґрунтування заявлених вимог;

- представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сігнаєвський А.О. підтримав дане клопотання та просив суд його задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши подане до суду клопотання, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1,2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кірм випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Призначення експертизи є одним із способів доказування по справі.

Згідно з частиною першою статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. (ч.1 ст. 104 ЦПК України).

У відповідності до ч.1 ст.105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Дульський проти України (Заява № 61679/00) від 01.06.2006, експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено судом з призначенням відповідної судової експертизи.

За загальним правилом експертиза призначається коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи та поданих доказів, при цьому особа, яка заявляє клопотання про призначення експертизи, повинна обґрунтувати та довести необхідність її призначення.

При цьому неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

В даній справі, представником позивача не визнається клопотання сторони відповідача про призначення судово-почеркознавчої експертизи, у зв`язку з чим відсутні підстави для обов`язкового призначення судової експертизи в порядку передбаченому статтею 105 ЦПК України.

Як вбачається, представником відповідача порушено питання про призначення судово-почеркознавчої експертизи з метою встановлення не підписання ОСОБА_1 підпису від її імені на договорі про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, укладеної з ОСОБА_1 .

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем 22.06.2021 року заявлені вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 252768,81 грн. за Угодою про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року.

На підтвердження заявлених вимог в частині укладення з відповідачкою вказаної кредитної угоди, Банком надано до позову в якості доказів, що зазначено у позові, зокрема: копію оферти на укладення угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року; копію акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року; копію додатку №1 до Угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року; копія паспорту громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_1 ; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера виданого на ім`я ОСОБА_1 ; копію Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» від 15.03.2019 року; розрахунок заборгованості за кредитом у гривні; виписку по особовим рахункам, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , за період з 15.03.2019 року по 13.05.2021 року.

На підставі викладеного вбачається, що договір про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, укладеної з ОСОБА_1 , не є доказом заявлених позовних вимог позивача.

У підготовчому судовому засіданні 06.06.2024 року представник позивача особисто підтвердив, що договір про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року не є предметом розгляду даної справи, а позовні вимоги не ґрунтуються на ньому, як на доказі.

Одночасно судом враховується, що договір про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року взагалі відсутній в матеріалах справи.

Представником відповідача у підготовчому судовому засіданні також не обґрунтовано доцільність та не доведено в чому полягає необхідність встановлення виконання ОСОБА_1 підпису у договорі про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, враховуючи, що даний договір не є предметом заявлених вимог позивача.

За наслідком викладеного в цілому, суд вважає, що представником відповідача не обґрунтовано, яким чином встановлення заявленого факту, для чого заявлено проведення відповідної судової експертизи, входить до предмета доказування в даній справі, а відтак не доведено необхідності призначення заявленої судово-почеркознавчої експертизи, враховуючи, що договір про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року не є предметом позову.

У зв`язку з чим, суд доходить до висновку про необґрунтованість клопотання представника відповідача про призначення судово-почеркознавчої експертизи.

Одночасно, судом приймається, що провадження в цій справі розпочато після скасування судом заочного рішення суду 19.12.2022 року.

Статтею 210 ЦПК України визначено строки розгляду справи по суті, відповідно до яких суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Важливість гарантії розгляду справ упродовж розумного строку підтверджується і позицією Європейського Суду.

Згідно з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що судові процедури при розгляді справ повинні бути справедливим, справа має бути розглянута у розумний строк.

У цивільному судочинства діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Аналогічний висновок міститься у правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 07.10.2015 року у справі № 6-1367цс15.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй процесуальним законом правами.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку відповідає обов`язок добросовісно користуватись наданими їй законом процесуальними правами, утримуватись від дій, які зумовлюють затягування судового процесу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У сталій практиці Європейський суд зазначає, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

При вищевикладених обставинах, суд доходить до висновку, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи, може бути наслідком затягування судового процесу і порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Статтею 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню.

Аналізуючи викладене вище, суд вважає, що клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про призначення судово-почеркознавчої експертизи по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, є необґрунтованим та підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 84 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про призначення судово-почеркознавчої експертизи по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали суду складено 07.06.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.