Справа № 454/962/21 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/2359/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника Сокальської міської ради Якушика Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконфереції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокальської міської ради та міського голови Сокальської міської ради ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Сокальської міської ради та міського голови Сокальської міської ради, ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 04 січня 2016 року вона була прийнята на посаду касира Поторицької сільської ради на підставі розпорядження Поторицького сільського голови №39 від 31 грудня 2015 року.

01 січня 2018 року її було переведено на посаду діловода Поторицької сільської ради на підставі розпорядження Поторицького сільського голови №1 від 02 січня 2018 року.

21 грудня 2020 року Поторицьку сільську раду реорганізовано з 21 грудня 2020 року шляхом приєднання до Сокальської міської ради.

23 лютого 2021 року її було звільнено із роботи у зв`язку із реорганізацією, згідно ч.1 ст.40 КЗпП на підставі розпорядження міського голови від 23 лютого 2021 року №60-к/тр та через неможливість працевлаштування.

Своє звільнення позивачка вважала незаконним, безпідставним і нічим не обґрунтованим, окрім особистої неприязні до неї.

Сокальський міський голова в порушення вимог ст.49-2 КЗпП у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці не запропонував її іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Її стало відомо, що на момент її звільнення в Сокальській мській раді були декілька посад діловода, зокрема збереглась посада діловода і в Поторицькій сільській раді, яка тепер іменується Поторицький старостат.

Також в Сокальській міській раді на момент її звільнення були наявні дев`ять вакантних посад, зокрема, посади: завідувача військово - облікового бюро, старшого інспектора військово-облікового бюро, які могли бути зайняті нею без проведення конкурсу.

З врахуванням зазначеного просила:

визнати незаконним та скасувати розпорядження Сокальського міського голови №60-к/тр від 23 лютого 2021 року про звільнення діловода ОСОБА_1 у зв`язку із реорганізацією Поторицької сільської ради на підставі п.1 ст.40 КЗпП;

поновити її на посаді діловода Сокальської міської ради;

стягнути з Сокальської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення по день постановлення рішення суду виходячи із її середньоденного заробітку 598,10 гривень;

стягнути з Сокальської міської ради на її користь моральну шкоду в сумі 20 000 гривень та 5000 гривень витрат на правничу допомогу.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 14 липня 2023 року в позові ОСОБА_1 до Сокальської міської ради та міського голови Сокальської міської ради ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що на момент звільнення ОСОБА_1 в Сокальській міській раді були декілька посад діловода, зокрема збереглась посада діловода і в Поторицькій сільській раді, яка тепер іменується Поторицький старостат.

30 березня 2021 року їй стало відомо, що на вакантну посаду діловода закріпленого за селами Поториця, Горбків, Велике (Сокальська ОТГ) було прийнято іншого працівника - ОСОБА_4 .

Також на посаді діловода в Сокальській міські раді згідно штатного розпису від 01 березня 2021 року числиться 12 чоловік, а тому якщо і проводилось скорочення діловодів сільських рад, то роботодавцю необхідно було визначити хто із діловодів мав переважне право на залишення на роботі на ці 12 вакантних посад.

В позивачки на утриманні перебуває 15-ти річна донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона самостійно утримує доньку, так як чоловік ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При скороченні не було враховано переважне право ОСОБА_1 на залишення на роботі.

Зазначає, що не всі діловоди сільських рад, які були приєднані до Сокальської міської ради у порядку реорганізації були звільнені. Так, деякі діловоди були переведені на вільні вакантні посади діловодів при старостатах.

В Сокальській міській раді на момент звільнення позивачки були наявні також 9 вакантних посад, зокрема завідувач військово-облікового бюро, старшого інспектора військово-облікового бюро які могли бути зайняті ОСОБА_1 без проведення конкурсу. Натомість відповідач запропонував вакантні посади ОСОБА_1 , як-от: головний спеціаліст відділу ЖКГ комунальної власності, транспорту та благоустрою, спеціаліст І категорії відділу ЖКГ комунальної власності, транспорту та благоустрою, які можуть займатись лише через конкурс.

Вона подалась на конкурс на загальних підставах і зрозуміло, що не пройшла.

У той же час, посади які були вільні у міській раді на момент звільнення ОСОБА_1 , зокрема посади: завідувача військово - облікового бюро, старшого інспектора військово-облікового бюро, які могли бути зайняті без проведення конкурсу позивачці не пропонували.

Просив рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника Сокальської міської ради Якушика Ю.О. на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачку повідомили за два місяці про реорганізацію, також їй було запропоновано дві вакантних посадиу відділі ЖКГ по конкурсу, який вона не пройшла.

Інших вакантних посад у відповідача не було.

З таким висновком суду погодитись неможна із наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 04 січня 2016 року була прийнята на посаду касира Поторицької сільської ради на підставі розпорядження Поторицького сільського голови №39 від 31 грудня 2015 року.

01 січня 2018 року її було переведено на посаду діловода Поторицької сільської ради на підставі розпорядження Поторицького сільського голови №1 від 02 січня 2018 року.

21 грудня 2020 року Поторицьку сільську раду реорганізовано з 21 грудня 2020 року шляхом приєднання до Сокальської міської ради.

23 лютого 2021 року ОСОБА_1 було звільнено із роботи у зв`язку із реорганізацією, згідно ч.1 ст.40 КЗпП на підставі розпорядження міського голови від 23 лютого 2021 року №60-к/тр та через неможливість працевлаштування.

Відповідно до частин 1, 3 статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Вимоги даної статті вважаються виконаними в повній мірі, коли працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №826/7878/18.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.

Близький за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 287/264/18 (постанова від 21 березня 2023 року) розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Звільнення ОСОБА_1 з роботи проведено з порушенням вимог ст.49-2 КЗпП України.

Зокрема у період з 21 грудня 2020 року по 23 лютого 2021 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці ОСОБА_1 не пропонувалася жодна із посад у Сокальській міській раді яку можна було зайняти без проведення конкурсу.

Згідно додатку до розпорядження міського голови від 12 січня 2021 рок №9-к, щодо працевлаштування попередженим про наступне вивільнення працівникам ОСОБА_1 діловоду Поторицької сільської ради було запропоновано дві посади у Відділі житлово- комунального господарства, комунальної власності, транспорту та благоустрою Сокальської міської ради через відкритий загальний конкурс, що не можна вважати пропозицією з працевлаштування (т.1 а.с.95).

ОСОБА_1 погодилася брати участь у конкурсі на вакантну посаду спеціаліста І категорії Відділу житлово - комунального господарства, комунальної власності, транспорту та благоустрою Сокальської міської ради через відсутність пропозицій з працевлаштування, однак за результатами протоколу №2 засідання конкурсної комісії Сокальської міської ради від 17 лютого 2021 року не була рекомендована на вказану посаду (т.1 а.с.103).

У той же час, на момент звільнення ОСОБА_1 (станом на 23 лютого 2021 року) у Сокальській міські раді були наявні дев`ять вакантних посад які можна було обійняти без конкурсу, зокрема посади: завідувача військово-облікового бюро, старшого інспектора військово-облікового бюро, які були запропоновані іншим працівникам на розсуд роботодавця незважаючи на те, що у позивачки на утриманні перебувала неповнолітня 15-ти річна донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона сама являється одинокою матір`ю так як чоловік ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, відповідач не належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування ОСОБА_1 у період з 21 грудня 2020 року по 23 лютого 2021 року, що є підставою для визнаннянезаконним та скасування розпорядження Сокальського міського голови №60 -к/тр від 23 лютого 2021 року про звільнення діловода ОСОБА_1 у зв`язку із реорганізацією Поторицької сільської ради на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП поновлення її на посаду діловода у Сокальську міську раду та стягнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до даних, зазначених у табелях обліку використаного часу за вересень, жовтень 2021 року позивачка працювала два робочі дні у вересні 2021 року, тобто їй здійснювались виплати заробітної плати протягом двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбулося звільнення, з яким, власне, і пов`язана відповідна виплата.

Згідно розрахунку проведеного судом апеляційної інстанції середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на момент звільнення становила 167 гривень 44 копійки (а.с.145).

Кількість днів вимушеного прогулу з 24 лютого 2021 року по 11 квітня 2024 року становить 805 днів.

Звідси, 167,44 х 805 = 134 789 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо розрахунку позивачки про визначення її середньоденної заробітної плати в сумі 598,10 коп, то такий є невірним.

У своїх розрахунках позивачка визначила середньоденну заробітну плату за останні два повні місяці роботи перед звільненням (листопад 12600 гривень; 21 р.д.), (грудень 2020 року 13118,24;22 р.д.). 12 600 +13 118,24 =25 718/43 р.д. = 598,10.

Однак, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100.

Як вбачається із розпорядження сільського голови №53 від 23 листопада 2020 року ОСОБА_1 було премійовано за листопад 2020 року в розмірі 250 відсотків посадового окладу за підсумками роботи та особистий внесок в загальні результати роботи в листопаді 2020 року (а.с.164).

Аналогічна підстава для преміювання була і в грудні 2020 року згідно розпорядження сільського голови №55 від 01 грудня 2020 року в сумі 10500 гривень, а саме за підсумками роботи та особистий внесок в загальні результати роботи в 2020 році та до Дня місцевого самоврядування (а.с.165).

Посадовий оклад ОСОБА_1 у 2020 році складав 3600 гривень (а.с.163).

Звідси, правильним розрахунок буде такий (листопад 3600 гривень; 21 р.д.), (грудень 2020 року 3600;22 р.д.). 3600 +3600 =7200/43 р.д.=167 гривень 44 копійки, як зазначено вище.

Згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Діями відповідача - Сокальської міської ради позивачці ОСОБА_1 було спричинено моральну шкоду.

Відповідач достовірно знаючи, що ОСОБА_1 на момент звільнення залишилась сама з неповнолітньою дитиною, оскільки її чоловік ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не вжив дієвих заходів щодо забезпечення її роботою при наявності вакантних посад в результаті чого остання на тривалий час залишилась з дитиною без засобів для існування.

Такі дії відповідача призвели до порушення законних прав позивачки до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахуванням тяжкості і глибини моральних страждань, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди у 5000 гривень.

Вимоги позивачки про стягнення 20 000 гривень моральної шкоди є дещо завищеними, належним чином не мотивованими тому розмір моральної шкоди у такому розмірі не може бути стягнутий.

Також підлягають стягненню з відповідача Сокальської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу згідно договору від 22 березня 2021 року в сумі 5000 гривень (т.1 а.с.11).

З врахуванням вищезазначеного апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково, рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 липня 2023 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Сокальського міського голови №60 -к/тр від 23 лютого 2021 року про звільнення діловода ОСОБА_1 у зв`язку із реорганізацією Поторицької сільської ради на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП.

Поновити ОСОБА_1 на посаді діловода Сокальської міської ради з 24 лютого 2021 року.

Стягнути з Сокальської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2021 року по 11 квітня 2024 року в сумі 134 789 гривень.

Сума виплат зазначена без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Сокальської міської ради на користь ОСОБА_1 5 000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з Сокальської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 гривень.

Стягнути з Сокальської міської ради на користь ОСОБА_1 386 гривень судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.