Справа № 302/652/24
Провадження № 2/302/241/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11.07.2024 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

за участю секретаря Царь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Міжгір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

13 травня 2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гренджа В.Ю., до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 30.10.2014 року вона уклала з ОСОБА_2 шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС адміністрації муніципального району «Ракитянський район» Белгородської області, за актовим записом № 195, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Шлюб між подружжям ОСОБА_4 було укладено на території росії.

У шлюбі у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина народилася на території України та є громадянкою України, що підтверджується довідкою № 151 про реєстрацію особи громадянином України.

Позивачка зазначає, що з часу реєстрації шлюбу сторони за спільною домовленістю, стали проживати в батьківському будинку позивачки, за адресою: АДРЕСА_1 . На початку лютого 2022 року відповідач ОСОБА_2 виїхав на заробітки до росії. У зв`язку із збройною агресією росії проти України, відповідач до сім`ї, в село Лісковець не повернувся до цього часу. Станом на теперішній час перебуває в росії, де живе і працює. Тому, сторони фактично припинили спільне проживання з лютого 2022 року, мешкають окремо, в різних країнах. Позивачка залишилася проживати разом з дитиною в Україні, а відповідач із своїми батьками в росії.

Також позивачка зазначає, що відповідач ОСОБА_2 припинив дбати про сім`ю та її добробут. З дитиною ОСОБА_3 спілкується лише в телефонному режимі. Коштів на утримання сім`ї відповідач не надає. Позивачка вимушена самостійно заробляти кошти на прожиток та утримання малолітньої доньки, сама займається вихованням дитини та забезпечує її всім необхідним. Проте, вона не взмозі одна утримувати малолітню доньку, оскільки не може працевлаштуватися за своїм місцем проживання по причині відсутності роботи в селі Лісковець Хустського району. А також, не може виїжджати на довготривалі сезонні роботи до іншої країни з урахуванням віку дитини. За цих підстав позивачка вимушена час від часу просити допомоги у своїх батьків. Та зазначає, що відповідач може брати участь співмірно із нею в утриманні малолітньої доньки ОСОБА_5 2015 року народження, але не бажає виконувати свій батьківський обов`язок добровільно, тому вона змушена звернутись до суду також з позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Гренджа В.Ю. в судове засідання не з`явилися, проте представником позивачки адвокатом Гренджа В.Ю. подано до суду 08.07.2024 року заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять такі задоволити за наведеними у позові підставами.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням на офіційному веб-порталі Судової влади України (а.с.28,33,42), однак про причини неявки суду не повідомлено, відзив на позовну заяву відповідачем ОСОБА_2 не подано, заперечень відповідача на заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, на адресу суду не подано.

Тому, відповідно до положень ст.281, ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди сторони позивача, суд постановив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи 302/652/24, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебувають у шлюбі, який зареєстрований 30 жовтня 2014 року відділом РАЦС адміністрації муніципального району «Ракитянський район» Белгородської області, за актовим записом № 195, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , копія якого є в матеріалах даної справи. Після державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини змінено на прізвище « ОСОБА_4 » (а.с.8).

Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у свідоцтві про народження якої батьком записаний ОСОБА_2 , відповідач у справі, а в графі «мати» - ОСОБА_1 (позивачка) та копія вказаного свідоцтва є в матеріалах справи (а.с.9).

Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу.

Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні не доведено.

Крім того, оскільки позивачка ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, відсутність відзиву (заперечень проти позову) відповідача ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо один від одного, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересах їх малолітньої дитини.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд приходить до наступних висновків.

Малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на даний час мешкає разом з позивачкою ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ГУ ДМС у Закарпатській області за № 151 від 06.05.2024 року про реєстрацію особи громадянином України (а.с.10).

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі

Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі.

Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" стягнення не повинне перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", пункт 15 передбачає, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками домовленості про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно вимог ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. прямо визначений ч.1 ст.184 СК України та не є надмірним з точки зору звичайних, необхідних потреб неповнолітньої дитини та забезпечення рівня її життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

При визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Приймаючи до уваги обставини справи, те, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати дитині сприятливі умови для проживання та розвитку, розмір встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку, обставини, визначені ст.ст. 182, 184 СК України, також те, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з позивачкою ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні, а враховуючи ті обставини, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 сторони не дійшли, угоди про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивачка опинилася у скрутному матеріальному становищі та самостійно матеріально утримувати доньку та забезпечувати їй належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому суд вважає за необхідне заявлений позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, почавши стягнення з 13 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд визнав за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць.

Крім того, відповідно до положень 141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру, розмір якого з 01.01.2024 року становить 1211,20 грн., оскільки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.7,10,11,265-268,279,280-282 ЦПК України, ст.ст.105, 110, 112, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 30 жовтня 2014 року відділом РАЦС адміністрації муніципального району «Ракитянський район» Белгородської області, актовий запис № 195.

Прізвище позивачки ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити без змін « ОСОБА_4 ».

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) - аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісяця, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 13 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в цій частині підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі - 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Міжгірським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області: Ю.В.СИДОРЕНКО