КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2024 року місто Київ

справа № 357/3105/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2024 року про відмову у задоволенні заяви, постановлену під головуванням судді Кошель Б.І., у справі за заявою третьої особи ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Приватний нотаріус Білоцерківського міського округу Київської області Поліщук Анатолій Олександрович, ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про скасування заходів забезпечення позову, в якій просив скасувати заходи забезпечення позову, які застосовані ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року у справі №357/3105/24, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03.

Заяву обґрунтовував тим, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року було застосовано заходи забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказував, що обгрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції в ухвалі від 27 лютого 2024 року посилався на те, що вказане майно належить відповідачу ОСОБА_4 , однак такий висновок не відповідає фактичним обставинам.

Зазначав, що спірна квартира відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23 лютого 2024 року, який посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №2-340, була відчужена ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , та була зареєстрована за ОСОБА_1 23 лютого 2024 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №367202133.

Вказував, що з 23 лютого 2024 року власником вказаної вище квартири є ОСОБА_1 , а не ОСОБА_4 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2024 року у задоволенні заяви представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову, які застосовані ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року у справі №357/3105/24, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що арешт може бути накладено на майно яке належить відповідачеві або підлягає передачі відповідачу, однак на момент винесення ухвали від 27 лютого 2024 року у справі №357/3105/24, майно на яке відповідно до даної ухвали накладено арешт, не належало ОСОБА_4 , і не підлягало передачі їй.

Вказував, що з матеріалів справи вбачається, що сторонами у даній справі є позивач ОСОБА_3 , відповідачі: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ОСОБА_1 не є відповідачем у даній справі та в заяві не зазначено на яких підставах квартира на яку накладено арешт має бути передана ним відповідачам, а тому вжиття таких заходів забезпечення позову суперечить вимогам п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, яка визначає, що позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зазначав, що судом першої інстанції не вказано яким саме чином ненакладення арешту на квартиру може утруднити виконання судового рішення, оскільки позивачем заявлено лише одну вимогу, а саме вимогу про визнання недійсним договору дарування, при цьому позивач не ставить питання про застосування наслідків недійсності правочину.

18 червня 2024 року від позивача ОСОБА_3 до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилаючись на те, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказував на те, що відповідач ОСОБА_4 , дізнавшись, що він подав позов до суду, відчужила квартиру на користь ОСОБА_1 . Вважає, що арешт на спірну квартиру є співмірним заходом забезпечення позову.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у скасуванні заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх скасування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з ч.ч.7-10 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатом розгляду справи і вирішенням спору по суті, чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Окрім того, необхідно розмежовувати як окремі юридичні факти «скасування заходів забезпечення» судом, який їх вжив, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, а також «скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення» судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 лютого 2024 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Білоцерківського міського округу Київської області Поліщук Анатолій Олександрович про визнання договору дарування недійсним.

Одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року вжито заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4 , заборонивши її відчуження та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії на квартиру.

В ухвалі зазначено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2024 року відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

09 квітня 2024 року представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року у справі №357/3105/24, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03.

Звертаючись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 фактично посилався на доводи, які свідчать про його незгоду з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року про забезпечення позову.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що третя особа ОСОБА_1 , який на даний час є власником спірного майна - квартири АДРЕСА_1 не оскаржував ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року про забезпечення позову в апеляційному порядку.

У клопотанні представника третьої особи не зазначені мотиви, які можуть бути підставою для скасування вжитих заходів забезпечення позову у розумінні вищевказаних норм законодавства, тобто, не вбачається, що потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави, визначені у статті 158 ЦПК України для скасування заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вказано яким саме чином ненакладення арешту на квартиру може утруднити виконання судового рішення, оскільки позивачем заявлено лише одну вимогу, а саме вимогу про визнання недійсним договору дарування, при цьому позивач не ставить питання про застосування наслідків недійсності правочину, колегія суддів відхиляє, оскільки третьою особою ОСОБА_1 ухвала про забезпечення позову не оскаржувалася, а відтак, суд апеляційної інстанції не дає оцінку наявності правових підстав для забезпечення позову.

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскаржена в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: