Справа № 646/2309/19
№ провадження 2-п/646/48/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.24 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Барабанової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові заяву представника заявника (відповідача у справі) адвоката Бронової Юлії Георгіївни про перегляд заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2020 року у справі №646/2309/19, -

встановив:

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2020 року задоволено позов акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 31.03.2011 у розмірі 134834 (сто тридцять чотири тисячі вісімсот тридцять чотири) 81 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму судових витрат (судового збору) у розмірі 2022 (дві тисячі двадцять дві) 52 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, 06 травня 2024 року адвокат Бронова Юлія Георгіївна, який представляє інтереси відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення зазначено про те, що потрібно зазначити, що відповідачка про розгляд справи не було відомо, копію позовної заяви, повістки для участі в судовому засіданні, ухвалу про відкриття провадження та рішення суду відповідачка не отримувала.

В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, але в ньому зазначено, що його отримав Зубарев. Потрібно зазначити, що ОСОБА_1 про це нічого не відомо, доручення на отримання від її імені нікому не надавала.

Про розгляд справи відповідачка дізналась після відкриття виконавчого провадження № 74519994, яке відкрито 21.03.2024 на підставі зазначеного вище заочного рішення. Після чого відповідачка одразу написала заяву про ознайомлення з матеріалами судової справи.

Згідно з рішенням суду та з позовною заявою, заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 07.02.2019 становить 134 834,81 грн, яка складається з: 32 921,77 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 99 723,16 грн пеня за прострочене зобов`язання, 2 189,88 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

31.03.2011 ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 20 000,00 грн.

Позивачем до позовної заяви надано витяг з «тарифів банку» та витяг з «умов та правил надання банківських послуг».

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що ці документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати пені саме у зазначених банком розмірі і порядку нарахування.

Потрібно зазначити, що в заяві не зазначені умови щодо сплати пені.

Крім того, витяг з «тарифів банку» та витяг з «умов та правил надання банківських послуг» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в тарифи та правила.

Вважаємо, що до спірних правовідносин також неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (31.03.2011) до моменту звернення до суду з позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов та правил надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені, наданий банком витяг з тарифів банку та умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вважаємо, що банк не довів, що саме надані тарифи банку та умови є складовою кредитного договору і що саме ці умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету- заяву позичальника, та брав на себе зобов`язання зі сплати пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів в обумовленому позивачем розмірі.

Такі висновки повністю узгоджуються та відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відповідно до умов договору, договір діє 12 місяців з моменту його підписання, тобто до 31.03.2012.

Враховуючи викладене зазначаємо, що заява підписана 31.03.2011, строк дії договору 12 місяців, тобто до 31.03.2012, позивач звернувся з позовом до суду 03.04.2019. Перебіг строк на подання позову починається з 01.04.2012 та закінчується 01.04.2013. А від так, позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності.

У разі обізнаності відповідачки про розгляд справи, остання скористалась би правом передбаченим ч. 2 ст. 258 ЦК України та подала клопотання про застосування строку позовної давності. У зв`язку з викладеним, заявник просив поновити строк на перегляд заочного рішення та скасувати заочне рішення і призначити справу до судового розгляду.

04.06.2024 представника позивача АТ КБ «Приват Банк» Захарова М.І. надійшли пояснення на заяву про перегляд заочного рішення, в яких представник заперечував проти заяви відповідача та просив відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення. У своїх запереченнях посилався на наступне.

Як було встановлено Червонозаводським районним судом м. Харкова у рішенні від 08.01.20р., підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 31.03.2011р., Позивач тим самим уклав з Відповідачем договір про обслуговування кредитного ліміту, який відповідно до ст.634 ЦК є договором приєднання. Згідно анкети-заяви, підписаної ОСОБА_1 , Відповідач погодилась на укладення договору та з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", які розміщені на офіційному сайті.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

При розгляді справи № 646/2309/19, Червонозаводським районним судом м. Харкова досліджена надана банком анкета-заява від 31.03.2011 року, з якої вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що останній висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила (в), що " "Я ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку які були мені представлені для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження.

Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку за адресою: www.privatbank.ua.

Приймаючи до уваги те, що за ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису Відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем вказаних вимог при обґрунтування підстав для скасування заочного рішення у сукупності визначених у ч.1 ст.288 ЦПК України обставин не належного повідомлення відповідача наведено не було, оскільки про час судового розгляду у справі було повідомлено відповідача шляхом направлення повісток про виклик його до суду у встановленому порядку.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. N 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Як було встановлено Червонозаводським районним судом м. Харкова у рішенні від 08.01.20р., ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до позивача та підписала заяву б/н від 31.03.2021 року. Заявою відповідач підтверджує що вона була повністю проінформована про умови кредитування. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок і встановлено кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000,00 гривен. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. В свою чергу відповідач порушив свої зобов`язання та станом на 07.02.2019 року має заборгованість 134834,81 грн.., з яких:

32921,77 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 99723,16 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

2189,88 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Просимо суд звернути увагу, що безпосередньо укладений між сторонами договір від 31.03.11р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 03 липня 2019 Великої палати Верховного Суду у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Крім того, з доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором і виписки по картрахунку (додається) вбачається, що 06.01.2017р, 15.01.2017р., 01.03.2017р., у рахунок погашення заборгованості, клієнтом було внесно кошти у розмірі 400, 900 і 2000 грн, відповідно (призначення платежу «поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування»).

Згідно ст. 264 ЦКУ, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовну заяву було подано 27.03.2019р. отже, банк звернувся до суду у межах строків позовної давності.

Отже, доводи викладені у заяві про перегляд рішення є необгрунтованими.

Представник відповідача та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про його час та місце повідомлялися своєчасно та належним чином.

Представник позивача просив у своїх поясненнях розглядати справу за їх відсутності.

У відповідності до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Тобто, чинним ЦПК не вимагається обов`язкова участь осіб при вирішенні питання про перегляд заочного рішення, а тому суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про перегляд заочного рішення без участі сторін.

Суд, вивчивши заяву, ознайомившись з доказами, поданими до заяви про перегляд заочного рішення, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2020 року задоволено позов акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задоволено стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 31.03.2011 у розмірі 134834 (сто тридцять чотири тисячі вісімсот тридцять чотири) 81 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму судових витрат (судового збору) у розмірі 2022 (дві тисячі двадцять дві) 52 грн.

Червонозаводським районним судом м. Харкова у рішенні від 08.01.2020, встановлено ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до позивача та підписала заяву б/н від 31.03.2021 року. Заявою відповідач підтверджує що вона була повністю проінформована про умови кредитування. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок і встановлено кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000,00 гривен. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. В свою чергу відповідач порушив свої зобов`язання та станом на 07.02.2019 року має заборгованість 134834,81 грн.., з яких:32921,77 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 99723,16 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2189,88 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Крім того, суд звертає увагу на те, що приписами ч. 7 ст. 285 ЦПК України встановлено, що, заявник до заяви про перегляд заочного рішення повинен додати докази, на які він посилається.

Як вже було зазначено судом, у відповідності до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Правовий аналіз наведеної норми закону свідчить про обов`язкову наявність двох чітко визначених законодавством підстав для скасування заочного рішення, якими є:

1) неявка відповідача в судове засідання та (або) не повідомлення про причини неявки, а також не подання відзиву на позовну заяву з поважних причин;

2) докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Лише у своїй сукупності названі обставини спричиняють скасування заочного рішення. Наявність лише однієї з них не приносить відповідачеві позитивного результату, внаслідок чого він зберігає можливість оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги те, що відповідач ОСОБА_1 не отримала рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2020 року у справі №646/2309/19 та дізналась про його існування лише після відкриття виконавчого провадження, суд вважає, що відповідачем було пропущено процесуальний строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення і цей строк підлягає поновленню, як такий, що пропущений з поважних причин.

Згідно ч.1ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом враховано позицію позивача, що безпосередньо укладений між сторонами договір від 31.03.11р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, будь-яких доказів виконання не надано.

Крім того, з доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором і виписки по картрахунку (додається) вбачається, що 06.01.2017, 15.01.2017, 01.03.2017, у рахунок погашення заборгованості, клієнтом було внесено кошти у розмірі 400, 900 і 2000 грн., відповідно (призначення платежу «поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування»).

Згідно ст. 264 ЦКУ, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовну заяву було подано 27.03.2019 отже, банк звернувся до суду у межах строків позовної давності.

За змістом положень чинного законодавства, скасування заочного рішення суду можливе за двох умов, однією з яких є поважність причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення суду відсутні, оскільки відповідачем не надано доказів, які спростовують докази надані позивачем при прийнятті заочного рішення, зокрема щодо розміру заборгованості та відсутності договірних зобов`язань між сторонами.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що підстави для скасування заочного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 258-260, 285, 287-289, 353, 355 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на звернення до суду із заявою про скасування заочного рішення.

Заяву представника заявника (відповідача у справі) адвоката Бронової Юлії Георгіївни про перегляд заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2020 року у справі №646/2309/19 залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.В. Барабанова