провадження № 2/619/474/24
РІШЕННЯ

іменем України

04 червня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складіголовуючого -суддіБолибока Є.А. за участю:секретаря судового засіданняЛоманової І.А.

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача: адвокат Мазурик З.Я.;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представник відповідача: адвокат Кислий А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позов прозменшення розміру аліментів.

Стислий виклад позиції сторін.

15 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дитини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходжу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.В обґрунтування позову посилався на те, що 29.08.2023 рішенням Дергачівського районного суду Харківської області по справі № 619/2594/23 між ним та ОСОБА_2 було розірвано шлюб. Від шлюбу у них народилось двоє дітей донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Рішенням суду 13 липня 2023 року по Справі №635/4719/23 було визначено стягнути з нього ОСОБА_2 аліменти на утримання 2 дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів кожну дитину відповідного віку, щомісячно. Про рішення він дізнався 24.11.2023 коли воно йому найшло листом через Укрпошту. Про звернення ОСОБА_2 до суду він не був повідомлений. З судовим наказом він не погоджується, так як син ОСОБА_3 проживає разом зі ним. Він звернувся до Служби у справах дітей та Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області для винесення акту. 30.11.2023 представники служби у справах дітей та сім`ї здійснили перевірку підставі якої було винесено акт обстеження умов проживання, де засвідчили, що ОСОБА_4 приживає разом зі ним.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кислий А.М. просить відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що єдиною підставою, на яку посилається позивач, є проживання разом з ним сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак доказів зміни матеріального або сімейного стану позивача, погіршення здоров`я позивача до позовної заяви не додано. Крім того, позивач не сплачує встановлені судовим наказом аліменти, його заборгованість за розрахунком державного виконавця станом на 01.02.2024 становить 32 255,83 грн.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2023 року справу передано на розгляд до Дергачівського районного суду Харківської області.

22 січня 2024 року справа надійшла до Дергачівського районного суду Харківської області.

23 січня 2024 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09 год 00 хв 22 лютого 2024 року. Направлено відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов в строк до 15 лютого 2024 року, але не менше п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

15 лютого 2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кислий А.М. подав до суду відзив на позовну заяву.

22 лютого 2024 року підготовче засідання відкладено на 10 год 00 хв 22 березня 2024 року.

22 березня 2024 року підготовче засідання відкладено на 12 год 00 хв 29 квітня 2024 року.

29 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10 год 00 хв 04.06.2024. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив у строк до 28.05.2024. Запропоновано відповідачу подати до суду у строк до 03.06.2024 заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

17 травня 2024 року представник позивача адвокат Мазурик З.Я. подала до суду письмові пояснення у яких зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити. Зазначила, що з відзивом на позовну заяву позивач не погоджується, оскільки відповідач невідомим чином вмовила надати пояснення невідому особу ОСОБА_6 на підтвердження проживання ОСОБА_3 . Це єдиний доказ на який вона посилається при поданні відзиву. З боку позивача було надано Акт Служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про обстеження умов проживання, де засвідчили, що син ОСОБА_5 проживає разом з позивачем. Підтвердити цей факт можуть також ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які відповідно і надали свої письмові показання, що були долучені позивачем до позовної заяви. Також відповідач в своєму відзиві подала характеристику ОСОБА_3 з КЗ «Пісочинський ліцей «Мобіль», де зазначено, що ОСОБА_10 і на даний момент проживає з батьком ОСОБА_1 , що прямо суперечить показанням відповідача, що син проживає з матір`ю. З приводу наявної заборгованості зі сплати аліментів, відповідач зазначила, що з 01.02.2024 позивач не сплачує аліменти. Проте, це не відповідає дійсності. Оскільки відповідач подала виконавчий лист до виконавчої служби тільки в січні 2024 року, там утворилась заборгованість з моменту звернення її в судовому порядку, яку позивач не має змоги оплати одним платежем, оскільки не має достатньо коштів. Позивачем періодично проводяться платежі в рахунок погашення заборгованості по аліментах, що свідчить про сумлінність виконуваних обов`язків. З приводу матеріального становища. Фінансовий стан позивача погіршився, що підтверджується доданими документами до письмових пояснень. Позивач не відмовляється сплачувати аліменти на утримання дітей, він розуміє всю важливість свого обов`язку. Проте зважаючії на те, що син ОСОБА_3 проживає з позивачем і він здійснює його отримання безпосередньо, сплата аліментів за судовим наказом на двох дітей порушує його права. Оскільки розмір аліментів 1/3 на одну дитину є завеликим і нерозумним, так як ці кошти витрачаються не на сина. Таким чином, зменшення розміру стягуваних аліментів з 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) з урахуванням вказаних обставин не суперечить інтересам дитини та чинному законодавству, оскільки при цьому мінімальний їх розмір складатиме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та пояснив, що він два місяці проживає у Києві та там орендує житло. Офіційно він не працевлаштований, але є нерегулярний дохід. Також матеріально йому допомагають батьки. Квартира, у якій він проживав, належить його матері, та наразі в ній живуть якісь люди, оскільки вона здається у оренду. Зараз син проживає з бабусею та дідусем по АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечувала, пояснила, що син живе з бабусею та дідусем.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кислий А.М. проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

З огляду на свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Судовим наказом Харківського районного суду Харківської області від 13.07.2023 стягнуто з ОСОБА_1 на користьОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 червня 2023 року і до повноліття ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Дергачівського районного суду Харківської обаласті від 29.08.2023 було розірвано.

Від цього шлюбу у народилось двоє дітей донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, позивач є батьком ОСОБА_4 .

Судовим наказом Харківського районного суду Харківської області від 13.07.2023 стягнуто з ОСОБА_1 на користьОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 червня 2023 року і до повноліття ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За змістом ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У своїх постановах Верховний Суд неодноразово зазначав, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статтею 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»). Крім того, ВС вказує також на те, що СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу даних правових норм вбачається, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Під зміною матеріального положення розуміється, зокрема, погіршення майнового положення платника аліментів.

В процесі здійснення виплат на утримання дітей можуть виникнути обставини, які істотно впливають на матеріальне становище нової сім`ї. Вони можуть бути різноманітними, однак головний критерій один досить серйозний вплив на фінансове становище платника.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів позивач посилається на те, що син ОСОБА_4 проживає разом з ним і він здійснює його утримання безпосередньо. Сплата аліментів за судовим наказом на двох дітей порушує його права, оскільки розмір аліментів 1/3 на одну дитину є завеликим і незрозумілим, так як ці кошти витрачаються не на сина. Також вказує, що його фінансовий стан погіршився.

Отже, позивач звернувся до суду в порядку ст. 192 СК України, зазначивши обставини, які, на його думку, є підставою для зміни розміру аліментів встановленого судовим рішенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу статті 12, 13 ЦПК України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

На підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви додано копію свідоцтва про народження сина ОСОБА_5 ; копії паспортів; копію Акта обстеження умов проживання від 20.11.2023; копії письмових пояснень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . ОСОБА_9 .

До письмових пояснень додано довідки форми ОК-7 щодо доходу ОСОБА_1 за звітні роки з 2011 по 2023; ОК-5 - за звітні роки з 2005 по 2023.

У той же час, всупереч обов`язку доказування, позивач не надав суду відомостей про його доходи за 2024 рік.

Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження погіршення його майнового стану.

Крім того, позивач не надав беззаперечних доказів того, що син ОСОБА_5 проживає разом з ним.

У судовому засіданні позивач зазначив про те, що він два місяці проживає у м. Києві, де орендує житло, його квартира здається в оренду та у ній проживають якісь люди, а син проживає з бабусею та дідусем.

Також матеріали справи свідчать про те, зокрема, відповідь начальника Служби у справах дітей Пісочинської селищної ради від 20.05.2024 № 01-22/578, що під час розмови ОСОБА_1 повідомив, що наразі він працює у м. Києві, а дитина проживає з його батьками за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже доказів на підтвердження того, що син ОСОБА_5 проживає разом з позивачем матеріали справи не містять.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в судовому засіданні не було встановлено наявність підстав для зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Харківського районного суду Харківської області від 13.07.2023, передбачених ст. 192 СК України. Також позивачем не доведено неможливість сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, а тому, виходячи з принципів якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд не вбачає підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд вважає, що визначений судовим наказом Харківського районного суду Харківської області від 13.07.2023 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з наведеними позивачем обставинами без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей від шлюбу із відповідачкою доньки - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та суперечитиме їх інтересам.

Отже, суд дійшов висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів наявності обставин, визначених ст. 192 СК України, необхідних для зміни розміру аліментів, вже визначених рішенням суду, не надано.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач є працездатним, працює, отримує щомісячний дохід, має задовільний стан здоров`я, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутні підстави для зміни розміру аліментів, визначених судовим наказом Харківського районного суду Харківської області від 13.07.2023, шляхом зменшення їх розміру, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні статей 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 11 червня 2024 року.

Суддя Є. А. Болибок