ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3145/20 Номер провадження 22-ц/814/1321/24Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Одринської Т. В.

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря: Сальної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району, виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування відомостей про реєстрацію права власності,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року

та додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , виконкому Терешківської сільської ради Полтавського району, виконкому Мачухівської сільської ради Полтавського району про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування відомостей про реєстрацію права власності.

В обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , після смерті якої залишилось спадкове нерухоме майно, яке складається з 7/12 часток садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0320; 1/6 частки від земельного паю розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах, розташованого в с. Щербані Полтавського району Полтавської області, яке належало їй після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_6 , з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на:

- 7/24 часток садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою, загальною площею 165,7 кв. м, житловою площею 85,4 кв.м, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0320;

- 1/12 частку земельної частки (паю) розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) в агрофірмі ім. Шевченка серії ПЛ № 0037229 від 08.12.1997 року;

- 1/12 частку приватизованої земельної ділянки за кадастровим номером :00:042:0030 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0, 2700 га, що розташована на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області;

- 1/12 частку приватизованої земельної частки, за кадастровим номером :05:005:0019 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6961 га, що розташована на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на спірне майно.

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Позов мотивовано тим, що 26.11.2020 року ОСОБА_2 подарував своєму сину ОСОБА_3 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 165,7 кв. м, житловою площею 85,4 кв.м, та земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0320.

У зв`язку з тим, що у дарувальника ОСОБА_2 не було правових підстав для розпорядження відчужуваним майном у повному обсязі, оскільки частина будинку та земельної ділянки належить йому, як спадкоємцю, тому зазначений договір дарування є фіктивним.

З наведених підстав просив визнати вказаний договір дарування недійсним, скасувати рішення та запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Москівцем В.А.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 25 червня 2021 року зазначені цивільні справи об`єднані в одне провадження та присвоєно їм спільний судовий номер.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району, виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування відомостей про реєстрацію права власності та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним - задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на:

- 7/24 часток садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 165,7 кв. м, житловою площею 85,4 кв.м, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0320;

- 1/12 частку приватизованої земельної ділянки за кадастровим номером :00:042:0030 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0, 2700 га, що розташована на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, яка належала померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ІУ-ПЛ №000598, виданого 24.12.2001 року Щербанівською сільською радою Полтавського району, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №308;

- 1/12 частку приватизованої земельної частки, за кадастровим номером :05:005:0019 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6961 га, що розташована на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що належала померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ІУ-ПЛ №000598, виданого 24.12.2001 року Щербанівською сільською радою Полтавського району, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 308.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на 1/12 частку земельної частки (паю) розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах, що належала померлому ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) в агрофірмі ім. Шевченка серії ПЛ № 0037229 від 08.12.1997 року.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності:

- запис про право власності, внесений державним реєстратором виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області Голуб Мариною Сергіївною за номером 35926562 на об`єкт нерухомого майна - садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером № 240, власник ОСОБА_2 ;

- запис про право власності, внесений державним реєстратором виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Коновал Людмилою Сергіївною, за номером 35375143, на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку з кадастровим номером №:01:002:0320 площею 0,0944 га за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» за реєстраційним номером №240, власник ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір дарування садибного (індивідуального) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0320 для будівництва і обслуговуванні житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) від 26.11.2020, серія та номер 2133, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Москівцем В.А.

Скасовано запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Москівцем Володимиром Анатолійовичем, індексний № 55370230 від 26.11.2020, підстава виникнення права власності - договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, серія та номер 2133, виданий 26.11.2020, приватним нотаріусом Москівець В.А., згідно з яким за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 .

Скасовано запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Москівцем Володимиром Анатолійовичем, індексний № 55370230 від 26.11.2020, підстава виникнення права власності - договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, серія та номер 2133, виданий 26.11.2020 приватним нотаріусом Москівець В.А., згідно з яким за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0320, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 , виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району, виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у рівних частинах судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн - по 3750 грн з кожного із співвідповідачів.

Стягнуто з ОСОБА_2 , виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району, виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району на користь ОСОБА_1 у рівних частинах судовий збір по справі за позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування відомостей про реєстрацію права власності у розмірі 2 847,40 грн - по 949,13 грн з кожного із співвідповідачів.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у рівних частинах судовий збір по справі за позовом про визнання договору дарування недійсним у розмірі 2724 грн - по 1362 грн з кожного із співвідповідачів.

Вказані судові рішення оскаржив ОСОБА_2 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року та додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2023 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району, виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування записів про державну реєстрацію права власності, задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування садибного (індивідуального) житлового будинку та земельної ділянки, скасування записів про державну реєстрацію права власності, та в частині залишення без змін додаткового рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

З матеріалв справи вбачається, що з 21 вересня 1968 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб у ВРАГС виконкому Уманської міської ради Черкаської області за актовим записом № 432.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 .

Згідно із заповітом від 23 квітня 1997 року, посвідченим секретарем виконкому Щербанівської сільської ради Запекою В. О., зареєстрованим у реєстрі за № 84, ОСОБА_5 заповів усе своє майно синові ОСОБА_2 .

За заявами ОСОБА_2 від 09 листопада 2017 року про прийняття спадщини згідно заповіту та за заявою ОСОБА_4 від 01 грудня 2017 року про прийняття спадщини за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 Полтавською районною державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа № 594/2017. Інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило.

17 березня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток приватизованої земельної ділянки з кадастровим номером :00:042:0030 та 5/6 часток приватизованої земельної ділянки за кадастровим номером :05:005:0019; зазначивши у заяві, що спадкоємцем 1/6 частки за законом є дружина ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

17 березня 2020 року ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток зазначених земельних ділянок.

Постановою державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори від 21 травня 2018 року за № 02-31/707 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 .. Після її смерті Полтавська районна державна нотаріальна контора 04 вересня 2019 року відкрила спадкову справу № 445/2019 за заявами про прийняття спадщини за законом, які подали сини померлої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно матеріалів вказаної спадкової справи на майно ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Постановою нотаріуса від 22 вересня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю можливості встановлення кола спадкоємців та необхідності перерозподілу спадкового майна.

Згідно з інформацією виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 06 жовтня 2020 року за № 02-28/2160, у будинку по АДРЕСА_1 , на день смерті ОСОБА_5 02 липня 2017 року були зареєстровані: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; відповідно до по господарського обліку, який ведеться у виконавчому комітеті Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, зазначене домоволодіння значиться за ОСОБА_5 .

Колегією суддів оскаржуване рішення переглядається в межах, щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування записів про державну реєстрацію права власності та позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та скасування записів про державну реєстрацію права власності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).

У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 1241 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 510/350/16-ц (провадження № 61-19810св18) вказано, що «право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини. Аналіз абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України дозволяє стверджувати, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення (зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні відносини, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо). Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18) зроблено висновок, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не тотожне розпорядження частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18).

Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15 зроблено висновок, що «згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Оскільки, як встановлено судом, спірна квартира була відчужена від імені ОСОБА_8 поза її волею, то вона мала право домагатися відновлення свого права на неї. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивач з часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає в позивача з часу державної реєстрації його права власності на квартиру».

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) вказано, що: «за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15). Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18)».

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року по справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22) вказано, що: «належна позивачці 1/2 частки нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки, є майном, яке може бути витребувано від особи, яка заволоділа ним. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.[...] Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17, а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 757/32440/15-ц (провадження № 61-14437св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 723/1983/16-ц (провадження № 61-22402св18) та від 20 січня 2021 року у справі № 2-4440/11 (провадження № 61-5464св20) про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої статті 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що після смерті його матері ОСОБА_4 залишилось спадкове нерухоме майно, яке складається з: 7/12 часток садибного (індивідуального) житлового будинку; 1/6 частки земельного паю розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах, яке належало їй після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 1/6 частки приватизованої земельної ділянки за кадастровим номером :00:042:0030 та 1/6 частки приватизованої земельної частки, за кадастровим номером :05:005:0019.

Встановлено, що спадкоємцями майна за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 у рівних частках є її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Постановою нотаріуса від 22 вересня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю можливості встановлення кола спадкоємців та необхідності перерозподілу спадкового майна.

21 вересня 1968 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 на день відкриття спадщини після смерті чоловіка була непрацездатною, тому вона мала право на обов`язкову частку у спадщині, яка, з урахуванням того, що на час смерті ОСОБА_5 право на спадкування за законом мали б його сини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , складає 1/6 частину від усього майна.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 до складу спадщини входили:

- частина садибного(індивідуального) житлового будинку по по АДРЕСА_1

- земельна ділянка за кадастровим номером :00:042:0030 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2700 га;

- земельна ділянка за кадастровим номером :05:005:0019 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6961 га, що розташовані на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, які належали ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку IV-ПЛ № 000598, виданого 24 грудня 2001 року Щербанівською сільською радою Полтавського району, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 308;

- право на земельну частку(пай) розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах, що належала ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) в агрофірмі ім. Шевченка серії ПЛ № 0037229 від 08 грудня 1997 року (том 1 а. с. 27).

Спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 складається із:

- 7/12 часток садибного(індивідуального) житлового будинку у АДРЕСА_1 ;

- права на 1/6 частку від земельного паю розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах, що належала ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) в агрофірмі ім. Шевченка серії ПЛ № 0037229 від 08 грудня 1997 року;

- 1/6 частку земельної ділянки за кадастровим номером :00:042:0030 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0, 2700 га;

- 1/6 частки земельної ділянки за кадастровим номером :05:005:0019 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6961 га, що розташовані на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач додав до матеріалів позову копію сертифікату на право на земельну частку (пай) в агрофірмі Ім. Шевченка серії ПЛ № 0037229 від 08 грудня 1997 року розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах.

У подальшому вказаний земельний сертифікат ОСОБА_5 обміняно на державний акт на право власності на земельні ділянки.

Обмін земельного сертифіката на державний акт означає, що за заявою власника земельної частки (паю), право на яку посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай), виконано комплекс землевпорядних та інших робіт з виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) у вигляді земельної ділянки, а також отримано державний акт на право приватної власності на землю № 000598 від 24 грудня 2001 року площею 3,02 га, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 308. А сертифікат по завершенню таких робіт повернуто у відповідну районну державну адміністрацію.

Вказана земельна ділянка відповідно до державного акту на право приватної власності на землю № 000598 від 24 грудня 2001 року, складалась з двох частин 2,75 га та 0,27 га. У подальшому вказаним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери :05:005:0019 та :00:042:0030 відповідно.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, позивач не надав для огляду до суду оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0037229 від 08 грудня 1997 року, копія якого додана до матеріалів справи.

Позивач не доводив того факту, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0037229 від 08 грудня 1997 року є чинним та ОСОБА_5 не реалізовано його обмін на державний акт на право власності на земельну ділянку.

Скасовуючи запис про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером №:01:002:0320 площею 0,0944 га за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» за реєстраційним номером №240, власник ОСОБА_2 , суд першої інстанції не навів жодного обгрунтування таким висновкам.

Колегія суддів зазначає, що вказана земельна ділянка з кадастровим номером №:01:002:0320 площею 0,0944 не входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 тому підстав для скасування запису про право власності на вказану земельну ділянку немає.

При задоволенні позовних вимог про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером №:01:002:0320 за ОСОБА_2 ; визнання недійсним договору дарування вказаного житлового будинку та земельної ділянки та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно за ОСОБА_3 , суд першої інстанції не врахував наступне.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

При розгляді даної справи, суд першої інстанції не врахував, що 7/24 часток садибного (індивідуального) житлового будинку, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0320, є майном, яке може бути витребувано від особи, яка заволоділа ним.

Суд не звернув уваги на те, що прийнявши в установленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_4 у вигляді 7/24 часток садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0320, ОСОБА_1 з часу її відкриття набув речові права на успадковане майно - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна.

За таких обставин, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року, в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування записів про державну реєстрацію права власності та позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та скасування записів про державну реєстрацію права власності, слід скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування відомостей про реєстрацію права власності відмовити, в задвоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовити, у зв`язку з неналежним способом захисту.

Оскільки, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року у цій справі, то додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року також слід скасувати, так як воно є невід`ємним від рішення суду. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно вимог статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 та постанові від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_2 на підставі договору про надання правничої допомоги від 20.06.2022 року представляв адвокат Баликова Н.І.

В матеріалах справи наявна копія вказаного договору, ордер,свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт приймання виконаних робіт за договором, згідно яких загальний розмір винагороди складає 8000 грн., квитанція про оплату послуг (т. 3 а.с. 238 - 243).

Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, їх розумності, а також враховуючи складність даної справи, колегія суддів, вважає, що заявлений до стягнення стороною відповідача розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн, є обгрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути понесені останнім судові витрати у розмірі 19 499,90 грн., за подачу апеляційної та касаційної скарг.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-386 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року та додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року скасувати. Ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування відомостей про реєстрацію права власності відмовити.

В задвоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн та судові витрати у розмірі 19 499,90 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.05.2024.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль