Справа № 211/8088/23
Провадження № 2/211/735/24
РІШЕННЯ

іменем України

28 травня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Строгановій Е.О.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 13.04.2009, що виникла станом 15.12.2023, у сумі 77 849,58 грн., з яких: 24 254,49 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 53 595,09 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Ухвалою суду від 16.01.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04.04.2024 до суду представником відповідача адвокатом Сілкіною М.В. подано відзив на позовну заяву, згідно якого представник просить суд визнати причину пропуску строку для подання відзиву на позов поважною, поновити строк та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд вважає за можливе визнати причину пропуску строку для подання відзиву на позов поважною, поновити строк для подання відзиву на позов та відповідно прийняти відзив до розгляду.

У судове засідання позивач не з`явився. Згідно прохальної частини позову представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає.

У судовому засіданні 08.05.2024 відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сілкіна М.В., кожна окремо, заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

У подальшому, 28.05.2024, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, та просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позову, також просила застосувати строк позовної давності.

Представником відповідача адвокатом Сілкіною М.В. 28.05.2024 також було подано заяву про застосування строку позовної давності, також представник просила відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Вислухавши відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Судом встановлено, що 13.04.2009 відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, та підтверджена згода на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування, загальними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними у рекламному буклеті складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 27, 28).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Шляхом встановлення кредитного ліміту та видачі платіжної картки банк лише надає своїм клієнтам право отримати кредит. І обов`язок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування ним виникає лише у випадку отримання готівки або використання іншим способом кредитних коштів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.04.2019 ОСОБА_1 станом на 05.12.2023 має заборгованість за кредитом в розмірі 77 849,58 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 24 254,49 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 53 595,09 грн. (а.с. 15, 16).

Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

У відповідності до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право, або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц, від 05 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц, №522/2201/15-ц та №522/2110/15-ц, від 07 серпня 2019 року у справі №2004/1979/12, від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18, від 16 червня 2020 року у справі №372/266/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17).

Згідно роз`яснень, п. 31 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого мину. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони прав на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Тобто, несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-167цс14 від 12.11.2014, постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року №638/5487/16ц.

Відповідно до п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг, слідує, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» по кредитній картці (враховуючи пере виписку карток), оформленої на ім`я ОСОБА_1 , кредитна картка Універсальна перевипускалась тричі: 13.04.2009 у день укладення договору з банком, строк дії картки 04/13; 21.03.2011, строк дії картки 11/14; 09.11.2012 строк дії картки 07/16 (а.с. 26).

Згідно п. 3.1.1. Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць та рік); картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Тобто судом достовірно встановлено, що строк дії картки ОСОБА_3 закінчився 31.07.2016 (останній день).

Також з виписки за договором №б/н за період 13.04.2019-07.12.2023 (а.с. 17-24) вбачається, що відповідач в останнє поповнювала картку НОМЕР_1 готівкою у терміналі самообслуговування на сумі 500,00 грн. 06.05.2016. При цьому суд не бере до уваги пояснення відповідача з приводу того, що вона не перевипускала спірну картку НОМЕР_1 , так як 26.07.2016 на неї зайшов переказ від ОСОБА_4 у розмірі 500,00 грн.

Отже, право вимоги на звернення до суду з позовом у позивача виникло або з 07.05.2016 та тривало до 06.05.2016 (тобто від дати останнього платежу), або з 01.08.2016 та тривало до 31.07.2019 (тобто від дати сплину дії картки) в межах загального строку позовної давності.

Натомість АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 19.12.2023, тобто з пропуском строку позовної давності більше, ніж на чотири роки.

При цьому суд не бере до уваги період з 12.10.2020 16.05.2022, у який відповідно до виписки за договором невстановленою судом особою проводились поповнення картки НОМЕР_1 на загальну суму 1 824 832,34 грн., строк дії якої закінчився у липні 2016 року. Тому що суду не надано належних та допустимих доказів того, що дані операції здійснила відповідач, та яким чином вона могла здійснити дані операції, враховуючи закінчення строку дії картки чотири роки потому. У свою чергу, у представника позивача було достатньо часу для надання відповідних доказів, оскільки позивачем отримано відзив на позовну заяву 08.04.2024 (а.с. 108).

На підставі викладеного, враховуючи поданий стороною відповідача відзив на позовну заяву, який суд вважає частково обґрунтованим та приймає його до уваги при ухваленні рішення у справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову повністю у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Так як позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову Акціонерному товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Юзефович