Справа №487/157/23
Провадження №2/522/1687/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі судового засідання Байчура А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу «Локомотивне депо Миколаїв» Одеська залізниця про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

В провадженні Приморського районного суду міста Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська зіниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Українська залізниця», працював на момент широкомасштабного збройного вторгнення російської федерації на посаді помічника машиніста тепловоза в відокремленому структурному підрозділі «Локомотивне депо Миколаїв» Одеської залізниці. Від почату військової агресії російської федерації, з лютого 2022 року підприємство припинило виплачувати заробітну плату позивачу. Під час трудових відносин з відповідачем, з боку останнього повинен був бути нарахований вимушений простій за березень: 173 год. - 5024, 68 грн. та заробітна плата за: квітень 172 год. 7 493,45 грн.; травень 174 год. 7 580, 58 грн.; червень 174 год. - 7 580, 58 грн.; липень 174 год. - 7 580, 58 грн.; серпень 181 год. 7 869,84 грн. Сума, яка належить до сплати позивачу з відрахуванням податків 43 058,32 грн. Крім того, позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 76 222,55 грн.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 січня 2023 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 направлені за підсудністю до Приморського районного суду міста Одеси.

Ухвалою Приморського суду районного суду міста Одеси від 16 березня 2023 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська зіниця» в особі відокремленого структурного підрозділу «Локомотивне депо Миколаїв» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди про розірвання шлюбу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 02 травня 2023 року.

До суду 21 квітня 2023 року надійшов відзив на позовну заяву від відповідача. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову представник відповідача зазначав про те, щоприпинення виплат відповідачем позивачу з 24.02.2022 року не відповідає дійсності. Вимога позивача щодо стягнення простою за березень 2022 року є необґрунтованою, оскільки до 27 березня 2022 року позивач був у відпустці та отримав відповідні виплати, а з 28 березня 2022 року по 3 березня 2022 року позивачу було сплачено простій (згідно наказу). Позовні вимоги про стягнення заробітної плати з квітня 2022 року по серпень 2022 також є необґрунтованими, оскільки в квітні Позивачу було сплачено простій (згідно наказу), а з 17 квітня 2022 року позивач знаходився у м. Ізмаїл поза межами розташування структурного підрозділу у якому працював та не виконував свої трудові функції. Вимоги щодо стягнення моральної школи також є необґрунтованими, оскільки відповідач в даному випадку, діяв відповідно до норм чинного законодавства України, права позивача відповідачем не порушено. Позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між моральною шкодою, про яку зазначає позивач у позовній заяві, та діями відповідача.

У судове засідання 02 травня 2023 року з`явилися представник позивача та представник відповідача. Представником позивача у судовому засіданні було заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу «Локомотивне депо Миколаїв» Одеська залізниця, належним Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Представник відповідача проти задоволення заявленого клопотання не заперечував, адже Виробничий підрозділ «Локомотивне депо Миколаїв» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» є виробничим підрозділом регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" і не має статусу юридичної особи. Розгляд справи відкладено на 28 червня 2023 року.

Ухвалою Приморського суду районного суду міста Одеси від 02 травня 2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача належним Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено, замінено Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу «Локомотивне депо Миколаїв» Одеська залізниця, як неналежного відповідача - на належного відповідача Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

У судове засідання 28 червня 2023 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії диску з аудіо розмовами між відповідачем та позивачем та врахувати докази при прийнятті рішення суду. Представник відповідача заперечував щодо задоволення клопотання представника відповідача. Протокольною ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача. Розгляд справи відкладено на 27 вересня 2023 року.

19 вересня 2023 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, в якому представник відповідача просив долучити до матеріалів справи докази: копію заяви ОСОБА_1 про переведення від 09 серпня 2022 року.

У судове засідання 27 вересня 2023 року з`явились позивач, представник позивача та представник відповідача. Представник позивача заперечував щодо задоволення клопотання представника відповідача про долучення доказів. Протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання представника відповідача про залучення доказів. Розгляд справи відкладено на 07 листопада 2023 року.

01 листопада 2023 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, в якому представник відповідача просив долучити до матеріалів справи докази: копію довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 , копію пояснень в.о. начальника депо Миколаїв щодо виплат ОСОБА_1 у березні-травні 2022 року.

У судове засідання 07 листопада 2023 року з`явився представник відповідача. Представник позивача та позивач не з`явились у судове засідання. Розгляд справи відкладено на 28 листопада 2023 року.

У судове засідання 28 листопада 2023 року з`явився представник відповідача. До суду 28 листопада 2023 року до суду надійшла заява представника відповідача про розгляд справи без його участі та без участі позивача та заява про уточнення позовних вимог. Розгляд справи відкладено на 15 січня 2024 року.

До суду 04 січня 2024 року від представника відповідача надійшло заперечення на уточнену позовну заяву від 28 листопада 2023 року в якому зазначено, що був пропущений строк для подачі уточнених позовних вимог, сума стягнення була збільшена, що змінило предмет позову

У судове засідання 15 січня 2024 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив прийняти. Представник відповідача заперечувала проти уточнених позовних вимог на підставі того, що пропущений строк для подачі уточнених позовних вимог, сума стягнення була збільшена, що змінило предмет позову.

Ухвалою Приморського суду районного суду міста Одеси від 15 січня 2024 року у прийняті заяви про уточнення позовних вимог від 28 листопада 2023 року представника позивача відмовлено. Розгляд справи відкладено на 05 лютого 2024 року.

У судове засідання 05 лютого 2024 року позивач та представник позивача не з`явились. Від представника позивача до суду надійшла заява. До суду 05 лютого 2024 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 19 березня 2024 року.

У судове засідання 19 березня 2024 року з`явився представник відповідача, позивач та представник позивача не з`явились. Розгляд справи відкладено на 25 квітня 2024 року.

У судове засідання 25 квітня 2024 року позивач, представник позивача та представник відповідача не з`явились. До суду 25 квітня 2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання призначеного на 25 квітня 2024 року без його участі.

До суду 25 квітня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання представника позивача про проведення судового засідання призначеного на 25 квітня 2024 року без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності позивача та відповідача, які своєчасно і належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом локомотивного депо Херсон Одеської залізниці від 16 липня 1998 року ОСОБА_1 був прийнятий помічником машиніста тепловоза оборотного пункту Каховка.

З 01 квітня 2013 року на підставі наказу начальника Одеської залізниці від 30.01.2013 №074/Н діяльність відокремленого структурного підрозділу «Локомотивне депо Херсон» Одеської залізниці припинено та створено оборотне депо Херсон у складі відокремленого структурного підрозділу «Локомотивне депо Миколаїв» Одеської залізниці. З Позивачем продовжено дію трудового договору у складі зазначеного підрозділу.

З 10 лютого 2022 року по 27 березня 2022 року ОСОБА_1 знаходився у відпустці згідно наказу від 25 січня 2022 року №ТЧК-03/64.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, наказом «Про запровадження простою та дистанційної роботи для працівників локомотивного депо Миколаїв регіональної філії «Одеська залізниця» від 01 березня 2022 року №ТЧ-01/372 з 01 березня 2022 року до 31 березня 2022 року оголошено простій не з вини працівників з додатком 2 до цього наказу.

Оплата часу простою відповідно до ст. 113 Кодексу Законів про Працю України здійснюється в розмірі двох третин тарифної ставки (посадового окладу), що діяла на даний час. Нарахування оплати за час простою здійснюється за 340 кодом «Оплата простоїв не з вини працівника (для довготривалих та цілозмінних простоїв)» Номенклатури найменувань і кодів видів оплати і утримань із заробітної плати працівників публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», введеного в дію наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 31 серпня 2018 року №555 в редакції наказу АТ «Укрзалізниця» від 04 листопада 2019 року №691.»

Згідно додатку №2 до наказу від 01 березня 2022 року №ТЧ-01/372 позивачу ОСОБА_1 було оголошено простій не з вини працівників з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року та нараховано та сплачено за березень 2022 року простій не з вини працівників у розмірі 1010,29 грн. за 28 годин (з 28 березня 2022 року по 31 березня 2022 року), враховуючи що до 27 березня 2022 року ОСОБА_1 знаходився в щорічній відпустці. Виплати позивачу підтверджуються платіжними відомостями наявним в матеріалах справи.

Наказом від 31 березня 2022 року №ТЧ-01/406 «Про запровадження простою та дистанційної роботи для працівників локомотивного депо Миколаїв регіональної філії «Одеська залізниця» з 01 квітня 2022 року до 31 квітня 2022 року оголошено простій не з вини працівників згідно з додатком 2 до цього наказу.

Згідно додатку №2 до наказу від 31 березня 2022 року №ТЧ-01/406 Позивачу ОСОБА_1 було оголошено простій не з вини працівників з 01 квітня 2022 року по 31 квітня 2022 року та нараховано та сплачено за квітень 2022 року простій не з вини працівників у розмірі 3 319,52 грн. за 92 години, у травні 2022 року позивачу було донараховано 2886, 54 грн. за 80 годин згідно коригуючого табелю.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність факту припинення виплат позивачу з лютого 2022 року.

Як вбачається з позовної заяви, позивач до 15 квітня 2022 року знаходився у місті Таврійськ. 16 квітня 2022 року позивач залишив територію розташування робочого місця (місто Каховка) та виїхав до міста Ізмаїл Одеської області, у зв`язку з чим позивача не було включено до списку працівників локомотивного депо Миколаїв, яким оголошено простій не з вини працівників з 01 травня 2022 року по 30 травня 2022 року як особу, яка територіально перебуває не за місцем розташування підрозділу або його дільниць (робочого місця).

На підставі заяви про переведення датованої 09 серпня 2022 року підписаної позивачем, ОСОБА_1 наказом від 31.08.2022 №710/ос з 01.09.2022 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні тимчасово переведений до виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» машиністом тепловоза.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги позивача щодо стягнення простою за березень 2022 року, оскільки матеріалами справи підтверджується, що з 10 лютого 2022 року до 27 березня 2022 року, позивач знаходився в оплачуваній відпустці, а з 28 березня 2022 року по 31 березня 2022 року позивачу було сплачено плату за простій, що підтверджується матеріалами справи.

Суд також прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заробітної плати з квітня 2022 року по серпень 2022 року, оскільки матеріалами справи підтверджується, що у квітні 2022 року позивачу згідно наказу від 31 березня 2022 року №ТЧ-01/406 «Про запровадження простою та дистанційної роботи для працівників локомотивного депо Миколаїв регіональної філії «Одеська залізниця» нараховано та сплачено простій, а з 16 квітня 2022 року позивач знаходився у місті Ізмаїл Одеської області поза межами розташування структурного підрозділу у якому працював та не виконував свої трудові функції до 01 вересня 2022 року, тобто до моменту переведення до виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу, а оскільки позивач не здійснював своїх трудових обов`язків, то відсутні підстави для виплати позивачу заробітної плати з квітня 2022 року по серпень 2022 року.

Отже, доводи позивача про наявність заборгованості по заробітній платі за місяці в яких він не виконував свою роботу, передбачену трудовим договором є безпідставними, адже не ґрунтуються на вимогах закону та суперечать визначенню заробітної плати як винагороди за виконану роботу.

Доводи позивача про те, що він направляв заяву до структурного підрозділу «Локомотивне депо Миколаїв» з проханням про переведення його до підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» судом не приймаються, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів направлення такої заяви.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідач, в даному випадку, діяв відповідно до норм чинного законодавства України, права позивача відповідачем не порушено.

Також суд прийшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, яку він вимагає стягнути з відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Тягар аргументації моральної шкоди та формування доказової бази лягає на працівника, який повинен у суді довести усіма наявними та належними доказами заподіяння йому моральної шкоди. Доказами можуть слугувати будь-які дані, які зможуть показати взаємозв`язок між порушенням прав працівника та підтвердженням факту страждань і зміни звичного способу життя. Лише за умови доведеності заподіяння моральної шкоди позивачеві та наявності умов настання цивільно-правової відповідальності вимоги працівників про відшкодування завданої моральної шкоди підлягають задоволенню.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві Позивач, обґрунтовує розмір моральної шкоди наступним чином:

- Внаслідок заборгованості по сплаті заробітної плати відповідачем, для того щоб забезпечити життєві потреби, для виїзду з окупованої території позивачу довелося взяти кредит в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на 50 000 грн,

- З квітня місяця позивач сплачує оренду квартири в м. Ізмаїл, куди вимушений був переїхати з дружиною. З 25 квітня 2022 року по день подачі позову позивачем вже сплачено 24 000,00 грн. за оренду квартири.

- повідомляємо, що у позивача хвора дружина, яка потребує постійного догляду та коштовного лікування. …Лікування та обстеження на загальну суму 2 222, 55 грн.

Сумуючи зазначені вище матеріальні витрати, позивачем зроблено розрахунок суми відшкодування моральної шкоди (50000 +24 000 + 2222,50= 76 222,50 грн. )

До позовної заяви позивачем додано докази, в тому числі копію заяви про реструктуризацію боргу від 28.05.2022. В зазначеній заяві Позивач звертається до АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» щодо реструктуризації боргу за кредитним договором від 25 червня 2021 року на суму 50 000 грн. Таким чином, з наданих позивачем доказів вбачається, що всупереч зазначеному у позовній заяві, кредит Позивач взяв до 24 лютого 2022 року. Таким чином, вимога щодо стягнення моральної шкоди з Відповідача, яка виникла внаслідок отримання позивачем цього кредиту та складається з суми цього кредиту, є незаконною.

Необхідність переїзду до міста Ізмаїл та укладання договору оренди квартири, виникла у Позивача внаслідок військової агресії російської федерації, а не внаслідок дій відповідача. Враховуючи зазначене, суд вважає необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на вимогах закону зазначення у розрахунку моральної шкоди вартості оренди квартири. Також і витрати на лікування дружини, не можуть враховуватись у розрахунку моральної шкоди спричиненої порушенням прав працівника у сфері трудових відносин.

Незаконною та необґрунтованною є також вимога про відшкодування Відповідачем моральної шкоди, яка виникла внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку про недоведеність причинного зв`язку між моральною шкодою, про яку зазначає позивач у позовній заяві та діями відповідача.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 1 2 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, позивачем не доведено належними, допустимими та беззаперечними доказами наявності заборгованості з заробітної плати з боку відповідача, фактів порушення прав працівника у сфері трудових відносин, а також наявності моральної шкоди спричиненої діями відповідача.

На підставі викладеного, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази, суд дійшов висновку про те, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська зіниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду.

Суддя Ю. Б. Свячена

25.04.24