Провадження №: 2/755/2662/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві клопотання представника позивача про витребування доказів,-

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя.

В підготовчому засіданні представником позивача заявлено клопотанням про витребування доказів, а саме: витребувати у ФОП ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , тел: НОМЕР_1 ) інформацію про те, чи дійсно вона укладала і підписувала договори позики із ФОП ОСОБА_2 і видаткові касові ордери.

Відповідач та його представник в підготовчому засіданні з приводу заявлених клопотань заперечував в повному обсязі.

Суд, заслухавши клопотання, заслухавши думку відповідача та її представника, приходить до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 73 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальні правовідносини регулюються главою 1 «Основні положення» та главою 5 «Докази та доказування» розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є диспозитивність.

Згідно з ч.2 ст.13 ЦПК України вказаний принцип полягає у тому, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно з ч.3 ст.84 ЦПК України у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Проте, подане представником позивача клопотання про витребування доказів в порушення приписів статті 84 ЦПК України не містить чіткого визначення, який саме доказ (в розумінні ст. 76 ЦПК України) слід витребувати та підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа.

Таким чином, суд, вивчивши клопотання про витребування доказів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.

Керуючись ст. 83, 84, 260 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника позивача про витребування доказів залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.О. Яровенко