Провадження № 2/466/719/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

05 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Філевич У.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої звертається адвокат Пецкович Василь Дмитрович до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

установив:

ОСОБА_1 , в інтересах якої звертається адвокат Пецкович Василь Дмитрович звернулись в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування вимог покликається на те, що 16 жовтня 2008 року Сусідовицька сільська рада Старосамбірського району Львівської області зареєструвала шлюб між нею, ОСОБА_1 (прізвище до одруження ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис № 10, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , дата видачі 16.10.2008 року.

Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 28 жовтня 2010 року, видане Сусідовицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області).

Спільне життя в нас з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, у них різні погляди на життя.

Старосамбірським районним судом Львівської області 27 серпня 2021 року по справі №455/230/21, було прийнято рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 16.10.2008 року Сусідовицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, за актовим записом №10.

15 березня 2021 року по справі №455/234/21 Старосамбірським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Перебуваючи в шлюбі із відповідачем вони за їхні спільні кошти, які заробили і складали для спільного подружнього життя, в 2013 році купили собі двокімнатну квартиру в місті Львові.

Квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 67,1, житлова площа (кв.м): 33,5, квартира складається з двох кімнат та кухні. Номер запису про право власності: 541906, дата державної реєстрації: 29.03.2013 року; державний реєстратор: ОСОБА_5 , Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції; підстава виникнення права власності: рішення суду, серія та номер:бн, виданий 26.12.2012, видавник: Шевченківський районний суд м.Львова; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1362658 від 03.04.2013; форма власності: приватна; власник: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Про це свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.07.2023 року та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.04.2013 року.

Вони купили собі квартиру для спільного проживання сім`єю, зробили в квартирі поточний ремонт та навели в ній відповідний благоустрій, який є необхідним для проживання сім`ї, вона з відповідачем повністю обмеблювали квартиру, купили відповідні меблі, кухонний куток, телевізор, холодильник та інший побутовий інвентар, який є необхідним для проживання сім`ї.

В періоди з 2017-2019 роки позивачка з відповідачем та сином проживали постійно спільно в даній квартирі, їхній син ходив до школи в початкові класи в місті Львові.

Їхній син прописаний в даній квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить Довідка про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_4 від 11.08.2017 року та копія Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі АДРЕСА_2 .

В даний час в їхній спільній квартирі проживає відповідач сам.

Позивач проживає в селі Надиби Самбірського району Львівської області разом із сином ОСОБА_4 , де в даний час він ходить до загальноосвітньої школи.

Так як син прописаний в квартирі за всі комунальні послуги за квартиру (за газ, воду, світло, домофон, вивезення побутового сміття, прибирання території) платить постійно вона, оскільки відповідач часто перебуває на заробітках, однак не забороняє сину відвідувати квартиру.

Квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була придбана під час шлюбу за спільні кошти в період спільного проживання, спільними зусиллями та з метою проживання в ньому подружжя.

Незважаючи, що квартира придбана за їхні спільні кошти, в період спільного шлюбного життя, спільними зусиллями, відповідач не приймає її твердження, що вона має рівне право на квартиру, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і що їй, як і йому належить половина квартири.

Їхня квартира була оформлена на відповідача- ОСОБА_2 , про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.04.2013 року, індексний номер витягу: 1964964, який сформовано Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції.

Квартира двокімнатна, знаходиться на другому поверсі житлового будинку, складається із приміщень, які зазначені в експлікації квартири АДРЕСА_2 , яка міститься в Технічному паспорті на квартиру, який виготовлено 22 вересня 2023 року, реєстраційний номер ТI01: 1409-1702-6370-4850, інвентаризаційна справа №79.

Їхня квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На сьогоднішній день позивач з відповідачем не домовились про порядок поділу квартири.

Представники позивача адвокати Пецкович В.Д. та Щербан М.Я. подали до суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі, проти винесення в справі заочного рішення не заперечують.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у його відсутності, представник позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст.223, 280 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2008 року Сусідовицька сільська рада Старосамбірського району Львівської області зареєструвала шлюб між ОСОБА_1 (прізвище до одруження ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис № 10, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , дата видачі 16.10.2008 року.

Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 28 жовтня 2010 року, видане Сусідовицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області).

Старосамбірським районним судом Львівської області 27 серпня 2021 року по справі №455/230/21, було прийнято рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 16.10.2008 року Сусідовицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, за актовим записом №10.

15 березня 2021 року по справі №455/234/21 Старосамбірським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Перебуваючи в шлюбі із відповідачем, сторони в 2013 році купили двокімнатну квартиру в місті Львові.

Квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 67,1, житлова площа (кв.м): 33,5, квартира складається з двох кімнат та кухні. Номер запису про право власності: 541906, дата державної реєстрації: 29.03.2013 року; державний реєстратор: ОСОБА_5 , Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції; підстава виникнення права власності: рішення суду, серія та номер:бн, виданий 26.12.2012, видавник: Шевченківський районний суд м.Львова; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1362658 від 03.04.2013; форма власності: приватна; власник: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Про це свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.07.2023 року та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.04.2013 року.

Їхній син - ОСОБА_4 прописаний в даній квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить Довідка про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_4 від 11.08.2017 року та копія Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі АДРЕСА_2 .

Частина 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений частиною другою статті 16 ЦК України, але не є вичерпним.

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу (постанова Верховного Суду від 09 червня 2021 року справа №760/789/19).

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Також, в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, зазначено, що при здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Частиною 1 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу).

Квартира була набута мною і відповідачем за час шлюбу, а тому така є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Отже, виходячи з принципу рівності часток в майні подружжя, закріпленого в ч. 1 ст. 70 СК України, спірна квартира, як об`єкт спільної сумісної власності подружжя підлягає поділу в рівних частках між сторонами в справі, а саме по 1/2 частці кожному.

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 Суд зробив висновок про те, що в разі, коли один з подружжя не вчинив дій, передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України, щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їхні спільній частковій власності.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним (ч.4 ст.41 Конституції України).

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Слід відмітити правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №662/397/15-ц від 08.06.2021 року, де Велика Палата ВС чітко зазначила наступне: «Jura novit curia - «суд знає закони», тому має самостійно здійснити правильну правову кваліфікацію спірних відносин, навіть якщо позивач у ній помилився», тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У силу статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені і цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до п.6 ч.3 ст. 175 ЦПК України повідомляю, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися.

Відповідно до п.7 ч.3 ст. 175 ЦПК України повідомляю, що вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалось.

Відповідно до п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України в обґрунтування викладених у позовній заяві обставин позивач надав докази, а саме копії документів, перелік яких визначений у додатку до позовної заяви, оригінали яких знаходяться відповідно у позивача, та відповідача (додаток під №№3,10).

Згідно абз.2 п.3 ч.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 х 3).

Відповідно до Висновку про вартість об`єкта оцінки, який проведений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , ринкова вартість об`єкта оцінки квартири складає 1 500 200 (один мільйон п`ятсот тисяч двісті) гривень.

Згідно із п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України розрахунок судових витрат, які поніс позивач у зв`язку із розглядом справи складається із оплати судового збору в розмірі 8052 гривень (судовий збір сплачено у максимальному розмірі три розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, передбаченому в таких випадках для поділу майна подружжя 2 684 х 3 = 8052 грн. ).

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 8052 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 89, 141, 223, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, керуючись ст.ст. 7, 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України та ст.ст. 15, 16, 368, 372 Цивільного кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,1 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Розподілити спільне майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрована по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_3 ), право власності на ? (одну другу) частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,1 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 8052 (вісім тисяч п`ятдесят дві) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцять днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 05.02.2024р.

Суддя Г. Б. Білінська