ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/902/24-2 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ускової Ірини Іллівни на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталя Григорівна про розірвання спадкового договору, скасування заборони відчуження квартири,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. про розірвання спадкового договору, скасування заборони відчуження квартири.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі ст. 255 ЦПК України у зв`язку зі смертю позивача.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ускової І.І. подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року, прийняти постанову про направлення справи з Комунарського районного суду м. Запоріжжя до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, а саме до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що, відмовивши у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції обмежив учасників справи, а саме ОСОБА_1 , який є рідним братом ОСОБА_2 , у вчиненні подальших процесуальних дій, таких як правонаступництво, здійснення якого неможливе у разі, якщо суд не відкрив провадження у справі до смерті позивача як то передбачено п. 7 ч. 1 ст. 155 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника адвоката Кузнєцова Д.О. заперечує проти її доводів, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Ускова І.І., ОСОБА_4 , ОСОБА_6 наполягали на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні ухвали суду першої інстанції, просили прийняти постанову про направлення справи до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для розгляду за встановленою підсудністю.

Представник ОСОБА_3 адвокат Кузнєцов Д.О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на залишенні ухвали суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи скаржниці та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду відповідає з огляду на таке.

Відмовивши у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції правильно виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відсутні процесуальні підстави залучення правонаступника позивача ОСОБА_2 , адже процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку ст. 55 ЦПК України можливе лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 14.12.2023 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. про розірвання спадкового договору, скасування заборони відчуження квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2024 зазначену позовну заяву передано за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

30.01.2024 позовна заява надійшла у провадження Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 26.12.2023 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (частина перша статті 46 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво це заміна сторони або третьої особи (право-попередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема, внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру. При процесуальному правонаступництві всі процесуальні дії, виконані попередником, є обов`язковими для правонаступника.

Процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства (пункти 35, 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 473/1433/18).

Отже, процесуальне правонаступництво, у справах де таке правонаступництво допускається, у разі смерті фізичної особи можливе в порядку статті 55 ЦПК України шляхом залучення правонаступника, однак лише за умови, що смерть особи настала після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Натомість ОСОБА_2 померла до вирішення питання про відкриття провадження у справі і не набула статусу сторони.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у зв`язку з тим, що правоздатність ОСОБА_2 припинилась відповідно до вимог ст. 25 ЦК України, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відсутні процесуальні підстави залучення правонаступника ОСОБА_2 , наслідком чого стало правомірне обґрунтоване рішення про відмову у відкритті провадження за п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що отримавши матеріали справи, Комунарський районний суд м. Запоріжжя повинен був пересвідчитись, що позивач - ОСОБА_2 особисто 13.12.2023 подала позовну заяву засобами поштового зв`язку, тому відсутні підстави вважати, що позивач поза межами своєї дієздатності подала позовну заяву, є неспроможними, адже, підставою для відмови у відкритті провадження слугував сам факт смерті ОСОБА_2 до вирішення питання про відкриття провадження за її позовною заявою, а не сумніви суду у її правоздатності на час подання позову.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до опису особистої думки скаржника на загальні обставини, які слугували підставою для подання ОСОБА_2 позовної заяви, і не містять належного обґрунтування, а враховуючи апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, що по своїй суті, є процесуальним питанням, такі доводи не можуть бути взяті до уваги, адже апеляційний суд у цьому випадку не вирішує спір по суті.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ускової І.І. слід залишити без задоволення, а ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ускової Ірини Іллівни залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 рокув цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: