Справа № 357/2982/24
Провадження № 2/357/2187/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

08 травня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бебешко М. М. ,

при секретарі - Фельтіна Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

12 лютого 2024 року позивач через засоби поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість в розмірі 363 131,10 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Позов обґрунтовує тим, що 22 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики №22/07/21, згідно умов якого позикодавець ОСОБА_1 а ОСОБА_2 прийняв у власність в позику грошові кошти в сумі 312530,40 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику в визначений цим договором строк, не пізніше 20 липня 2024 року. Станом на 12 лютого 2024 року позичальник свої зобов`язання не виконує належним чином, а його заборгованість складає 363131,10 грн., що еквівалентно 9531,00 доларів США. Згідно п. 8 Договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу в бік збільшення курсу гривні у п. 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому ПАТ КБ «ПУМБ» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Позичальником було порушено умови договору позики, а саме не повернуто платіж згідно графіка повернення грошових коштів та станом на 12 лютого 2024 заборгованість відповідача складає 363131,10 грн., тому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість в розмірі 363 131,10 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 лютого 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

27 лютого 2024 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 04 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи на 10 квітня 2024 року.

Через неявку відповідача в судове засідання 10 квітня 2024 року, останнє судом відкладено на 08 травня 2024 року.

18 березня 2024 року на адресу суду надійшла заява від представника позивач про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримання позовних вимог у повному обсязі та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 08 травня 2024 року повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи.

Фіксація судового засідання, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, не здійснювалася.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

22 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики № 22/07/21, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність в позику грошові кошти в сумі 312530,40 грн., що на день укладення договору становить еквівалент 11448 (одинадцять тисяч чотириста сорок вісім) доларів США 00 центів за курсом продажу доларів США в ПАТ КБ «Перший Український Міжнародний Банк», які позичальник зобов`язується повернути позикодавцю не пізніше дванадцятого липня дві тисячі двадцять четвертого року.

Згідно п. 2 Договору позики, сума позики, встановлена в п.1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця в день підписання даного договору в повному обсязі. Своїм підписом на договорі позичальник підтверджує факт отримання суми позики в розмірі, визначеному в п.1 даного договору.

Відповідно до п. 5 Договору позики, позика є безпроцентною. Повернення позики повинне проходити в готівковій формі у місці, визначеному в п. 19 даного договору, або в безготівковій формі шляхом виплати на банківський рахунок (розрахункову карту) позикодавця, за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Перший Український Міжнародний Банк» на день проведення розрахунку за цим договором, згідно встановленого у Договорі позики графіку платежів. Повернення позики має бути здійснено шляхом виплати позичальником суми позики або її чергової частини, відповідно до п. 5 цього договору.

Пунктом 8 Договору сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до Долару США, від зазначеного курсу в п. 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір поверненої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому ПАТ КБ «Перший Український Міжнародний Банк» на день здійснення кожного платежу за цим Договором (в тому числі у випадку дострокового повернення або погашення в порядку звернення стягнення на предмет застави, та/або примусового стягнення заборгованості будь-яким іншим шляхом передбаченим договором та законодавством України.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Частиною першою ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором.

Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, згідно п. 8 Договору позики сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долара США, від зазначеного курсу у п. 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір поверненої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суму позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому ПАТ КБ «Перший Український Міжнародний Банк» на день здійснення кожного платежу за цим Договором (в тому числі у випадку дострокового повернення, або погашення в порядку звернення стягнення на предмет застави та/або погашення заборгованості будь-яким іншим шляхом передбаченим Договором та законодавством України).

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 9 Договору позики, позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Так, згідно п. 15 Договору позики, у випадку порушення позичальником терміну повернення позики, або у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, встановлених цим договором, керуючись ст. 611 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди про те, що зобов`язання щодо повернення усієї суми позики, змінюється в частині строку його виконання, який настає наступного дня після простроченого строку повернення позики (або будь якої її частини) вказаного в п. 5 цього Договору. В такому разі позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась неповерненою, а позичальник зобов`язаний повернути її позикодавцю. Позикодавець має право пред`явити цей договір до стягнення способами, передбаченими чинним законодавством України, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, та/або звернення до суду, та/або застосування способів досудового врегулювання. Спосіб пред`явлення цього договору до стягнення визначається позикодавцем на власний розсуд.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач порушив передбачений умовами Договору позики графік повернення боргу, не здійснивши черговий платіж, відтак за останнім обліковується борг, у розмірі неповернутої частини грошових коштів за Договором позики № 22/07/21 від 22.07.2021 у сумі 9531,00 доларів США, що на момент звернення до суду згідно курсу ПАТ КБ «Перший Український Міжнародний Банк» від 14.02.2024 еквівалентно до гривні становить 363131,10 грн., у зв`язку з чим суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 363131,10 грн. за договором позики № 22/07/21 від 22.07.2022.

Так станом на момент звернення до суду 14 лютого 2024 року комерційний курс, встановлений в ПАТ КБ «ПУМБ» продажу долару США, до гривні на цю дату становив 38,10. Дана інформація є загальновідомою, оскільки міститься в мережі інтернет на офіційному сайті ПАТ КБ «ПУМБ».

Позивач надаючи відповідачу грошові кошти у гривні мав законне сподівання отримати, у визначені договорами строки, таку суму коштів у гривні, за яку б він міг придбати 11448 доларів США, та відповідач розумів, що за зобов`язанням має повернути саме таку суму грошових коштів. Іншого трактування умов договору щодо зазначення еквіваленту сум позики в іноземній валюті зміст договорів не передбачає.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подав.

Отже, надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати за сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 3631,31 грн., що підтверджується квитанцією № 2К63-248К-ВС5Н-МТ9Н від 29.02.2024 (а. с. 22), який підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 22/07/21 від 22.07.2022 у розмірі заборгованість в розмірі 363 131,10 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі за сплату судового збору в розмірі 3631,31 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя М. М. Бебешко