Справа № 577/6601/23
Провадження № 2/577/137/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

за участю секретаря

судового засідання Цуканової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Конотопі в порядку загального провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконком Конотопської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 просить визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним батьком дітей.

На обґрунтування вимог вказав, що за рішенням Конотопського міськрайонного суду від 30.06.2017 року шлюб із ОСОБА_2 був розірваний, а місце проживання дітей визначено з останньою. Проте, мати не приділяла належної уваги дітям, а тому з 2020 року син та донька проживають з батьком, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Відповідач ОСОБА_2 у черговий раз до суду не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.26), поважність причин неявки не сповістила, заяви про відкладення справи від неї не надходило.

У силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала частково і зазначила, що житлові умови, матеріальне становище, позитивні характеристики та задовільний стан здоров`я батька дозволяють утримувати та виховувати малолітню доньку. Тому, з урахуванням думки дитини висловленої на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яка бажає проживати саме з батьком, орган опіки та піклування вважає за доцільне змінити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_6 і визначити з батьком ОСОБА_1 . Разом з тим, неповнолітній сина ОСОБА_7 досяг віку 14 років, а тому має право самостійно обирати місце проживання.

Суд, вислухавши доводи учасників процесу, думку малолітньої ОСОБА_4 , яка підтвердила, що вже тривалий час проживає разом з батьком і бажає у подальшому мешкати з останнім, дослідивши представлені докази дійшов такого висновку.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед слід виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі ст. 150 СК батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

За положеннями ч. 8 ст. 7 СК регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ч. 1 ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини повинно братися до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

У частинах 2-3 ст. 160 СК визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень частин 4-6 ст. 19 СК при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За рішенням Конотопського міськрайонного суду від 30.06.2017 року шлюб між сторонами був розірваний, а діти залишені проживати з матір`ю ОСОБА_8 . У подальшому ОСОБА_8 уклала повторний шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 (а.с. 3-7, 28). Факт проживання дітей з батьком, окрім пояснень малолітньої доньки ОСОБА_6 , також доводиться актом сусідів, довідками з місця навчання та лікарняного закладу (а.с. 8-10).

Згідно Висновку орган опіки та піклування Конотопської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 і це буде відповідати її інтересам. Разом з тим, оскільки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже виповнилось 14 років, то він сам має визначатись щодо того, з ким із батьків проживати (а.с. 29-31).

Крім того, урахуванню підлягає і байдуже ставлення матері до дітей, яка жодного разу до суду не з`явилася, а комісії з питань захисту прав дитини подала заяву про те, що не заперечує визначенню місця проживання дітей з батьком (а.с. 27).

За таких обставин позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_1 . У решті вимог слід відмовити, тому як син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час звернення до суду вже досяг віку 14 років і з урахуванням приписів ч. 3 ст. 160 СК повинен самостійно визначатися з місцем проживання.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно заявленим вимогам.

Керуючись: ст.ст. 7, 141, 150, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 206, 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 .

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування судового збору, 536 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт та ІПН не встановлені, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа Конотопський міськвиконком, юридична адреса м.Конотоп пр.Миру, 8.

Суддя Кравченко В. О.