суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Дундар І. О., Крата В. І.
справа № 2-30/13
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., Червинської М. Є., касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишив без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року у частині видачі дублікату виконавчого листа залишив без задоволення.
Колегія суддів зазначила:
«при задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» в частині видачі дублікату виконавчого листа апеляційний суд виходив з того, що відповідно до акта від 30 травня 2019 року у банку виявлено відсутність виконавчого документа від 04 грудня 2013 року № 2-30/13. У зв`язку із знищенням виконавчого провадження, перевірити, чи повернув державний виконавець виконавчий лист стягувачу неможливо, тому суд вважав, що заявник довів факт втрати оригіналу виконавчого листа. При цьому видача дублікату виконавчого листа є необхідною умовою для завершення судового провадження. Крім того, на переконання апеляційного суду, оскільки виконавчий документ у справі втрачено, рішення суду залишається невиконаним, а виконавчий лист не знаходяться на виконанні, то необхідно також поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
За таких обставин, встановивши, що виконавчий лист № 2-30/13 був втрачений, а рішення суду, на підставі якого його видано, не виконано, апеляційний суд зробив правильний висновок про існування підстав для задоволення заяви АТ КБ «ПриватБанк» в частині видачі дубліката виконавчого документа».
Не можемо погодитися із цим висновком колегії суддів з таких підстав.
1. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
2. Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (пункт 6) частини другої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
2.1. Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права (пункт 1 частини першої статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
2.2. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду (частина третя статті 403 ЦПК України).
2.3. Тлумачення частини третя статті 403 ЦПК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що у випадку наявності протилежних за змістом висновків касаційних судів Верховного Суду, єдиним механізмом узгодження практики є передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
2.4. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики (частина п`ятої статті 403 ЦПК України).
2.5. Тлумачення частини п`ятої статті 403 ЦПК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що єдиною передбаченою законом умовою реалізації права колегії суддів є доходження судом висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому у Великої Палати відсутні підстави надавати правову оцінку такому висновку на предмет його дочасності чи обґрунтованості, а також визначати додаткові, порівняно із законодавчо встановленими, умови реалізації судом, який розглядає справу в касаційному порядку, прав такого суду.
2.6. Аналіз вказаних норм свідчить, що у Касаційного цивільного суду відсутній процесуальний механізмі для забезпечення однакового застосування норм права у випадку виявлення неоднакового застосування норм права у межах різних касаційних судів, окрім передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
3. При аналізі судової практики Верховного Суду виявлено наявність по суті двох взаємовиключних підходів до тлумачення та застосування підпункту 17.4. пункту 17 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України і підпункту 19.4 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» ГПК України та аналогічних за змістом підпункту 17.4. пункту 17 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України та підпункту 19.4 пункту 19 розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.
3.3. Таким чином у практиці Верховного Суду сформувалося два підходи щодо застосування підпункту 17.4. пункту 17 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України та підпункту 19.4 пункту 19 розділу XI «Перехідні положення» ГПК України:
а) стягувач не повинен доводити фізичної втрати оригіналу наказу, а має доводити відсутність у нього виконавчого документу, який йому видано, та, як наслідок, відсутність у нього можливості звернутися до виконавця;
б) дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено При цьому, заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.
«розумний читач, який повністю володіє мовою зрозумів би текст норми у її взаємозв`язку з іншими нормами та засадами цивільного судочинства так, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази;
протилежний підхід, що стягувач не повинен доводити фізичної втрати оригіналу виконавчого документу, а має доводити відсутність у нього виконавчого документу, суперечить реалізації принципу змагальності сторін та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог».
4. За таких обставин, необхідно було постановити ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Суддя І. О. Дундар
Суддя В. І. Крат