Справа № 190/2765/23
Провадження №2-о/190/19/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В..

за участю секретаря Гук С.Р.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Зіганшиної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа головне Управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матір`ю є ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 01.09.2023 року вона звернулась до Жовтоводського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою про оформлення паспорта громадянина України у формі ID картки вперше після досягнення 18-річного віку. Проте 14.09.2023 року отримала відмову з посиланням на те, що відсутні документи, що підтверджують факт постійного проживання на території України її матері ОСОБА_3 станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 рік. Факт її проживання на території України разом з матір`ю станом на 24 серпня 1991 року підтверджується довідкою Холодіївської загальноосвітньої школи від 22.03.2016 року з якої слідує, що вона у період з 01.09.1996 року по 22.12.1996 рік навчалась у Холодіївській середній школі П`ятихатського району Дніпропетровської області. Крім того, починаючи з 1994 року їй проводились профілактичні щеплення.

У зв`язку з вищевикладеним, просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року її матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановлення даного юридичного факту має для неї юридичне значення, так як дозволить оформити паспорт громадянина України у формі ID картки вперше після досягнення 18-річного віку.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали в повному обсязі і на підставах викладених в заяві, просили заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи головне Управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області Зіганшина Т.О. в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала та у їх задоволенні просила відмовити. Крім того, від головного Управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області надійшли письмові пояснення, згідно яких останні зазначили, що заявником не надано жодних документів, що підтверджують факт проживання ОСОБА_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також відсутні документи щодо проживання ОСОБА_1 в неповнолітньому віці разом з матір`ю, у зв`язку з чим у задоволенні заяви просили відмовити.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засідання пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_5 , який в свою чергу є рідним братом ОСОБА_3 . З ОСОБА_3 вона познайомилась у 1991 році, її разом з племінницею ОСОБА_1 привіз у с. Григорівка П`ятихатського району Дніпропетровської області її чоловік, тобто рідний брат ОСОБА_3 .. З 1991 року заявниця ОСОБА_1 проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_3 в с. Григорівка П`ятихатського району Дніпропетровської області. У 1999 році ОСОБА_3 померла, а її донька залишилась проживати в с. Григорівка.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що померла ОСОБА_3 є його рідною сестрою. До 1991 року сестра разом з донькою ОСОБА_1 проживали в с. Веселе Запорізької області. Проте, в 1991 році сестра ОСОБА_3 захворіла, а тому він забрав її разом з племінницею ОСОБА_1 проживати в с. Григорівка П`ятихатського району Дніпропетровської області. Сестра в с. Григорівка проживала разом з донькою до дня смерті, тобто до 1999 року. Проживали останні у вказаному селі без реєстрації. Сестра ОСОБА_3 не мала паспорта громадянина України, у неї був паспорт громадянина СРСР.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона з 1978 року проживає в с. Байдаківка П`ятихатського району Дніпропетровської області. Село, в якому вона проживає знаходиться неподалік с. Григорівка. З 1978 року вона працювала в Холодіївській середній школі, куди в період з 01.09.1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 ходила заявниця ОСОБА_1 .. Пам`ятає, що станом на 1991 рік, у школі вівся облік дітей дошкільного віку, які проживали на території Лихівської селищної ради. Станом на 1991 рік у списку дітей дошкільного віку значилась ОСОБА_1 .. Також вона знала матір заявниці ОСОБА_1 ОСОБА_7 , яка разом з донькою проживали в с. Григорівка з 1991 року.

Вислухавши заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, заявниця ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. П`ятихатки Дніпропетровської області, її матір`ю є ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.10/.

Відповідно до довідки комунального закладу «Лихівський ліцей» Лихівської селищної ради № 161 від 21.08.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дійсно навчалась у Холодіївській середній школі П`ятихатського району Дніпропетровської області з 01.09.1996 року по 22.12.1996 року/а.с.7/.

Згідно копії акту щодо підтвердження фактичного місця проживання від 28 квітня 2023 року, засвідченого депутатом П`ятихатської міської ради Назарчук М.С. встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дійсно фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації/а.с.8/.

З копії довідки депутата П`ятихатської міської ради Назарчук М.С. від 28 квітня 2023 року слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 2009 року фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , але фактично ніде не зареєстрована, так як не має документів, що посвідчують особу/а.с.9/.

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. П`ятихатки П`ятихатського району Дніпропетровської області/а.с.11/.

Відповідно до акту, затвердженого селищним головою Лихівської селищної ради від 15 лютого 2024 року встановлено, що у АДРЕСА_2 з 1991 по 1996 роки дійсно мешкала громадянка ОСОБА_3 із своєю малолітньою дитиною ОСОБА_1 /а.с.42/.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного випливає, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття.

Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.

Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498 св 20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116 св 20), від 02 червня 2021 року у справі № 125/1472/19 (провадження № 61-8866 св 20).

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (частина перша статті 319 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування(частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновкупро наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заявниця ОСОБА_1 у своїй заяві наголошувала на тому, що вона разом з матір`ю проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Разом з тим, жодних письмових доказів на підтвердження цього факту суду не надано, суд враховує, що станом на 1991 рік заявниця ОСОБА_1 була неповнолітньою, проте, заявником так само не надано доказів й стосовно проживання її матері на території України в зазначений період.

При цьому, суд не бере до уваги акт, затверджений селищним головою Лихівської селищної ради від 15 лютого 2024 року, оскільки останній не містить інформації постійного проживання на території України саме станом на 24 серпня 1991 року.

Покази свідків, також не підтверджують факт постійного проживання заявника разом з матір`ю на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку неможливо встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року на підставі доказів, які не містять інформації щодо такого проживання як батьків заявника, так і саме відносно особи, яка безпосередньо звернулася із заявою про встановлення такого факту, а тому вимоги заявника не є законними та обґрунтованими, а тому задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12,81,141, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа головне Управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-дений строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 березня 2024 року.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса