Справа №760/1870/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року позивач звернувся в суд до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що 10 січня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем було укладено договір № -6, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 7000 гривень строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 7000 гривень, що підтверджується чеком від 10 січня 2021 року.

01 липня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» було укладено договір відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М, відповідно до якого право вимоги за договором № -6 від 10 січня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає.

Станом на 16 січня 2023 року заборгованість відповідача становить у розмірі 39970 гривень, що складається з:

- 7000 гривень - заборгованість за кредитом;

- 3570 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 10 січня 2021 року по 09 лютого 2021 року;

- 29400 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 10 лютого 2021 року по 09 червня 2021 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що позивачем не дотримано вимог закону щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Поданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не є документом первинного бухгалтерського обліку. Посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу для задоволення позову є необґрунтованим, оскільки сам розрахунок, умови кредитування є внутрішніми документами цієї фінансової установи. Вбачається, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що сума позики була зарахована на її поточний рахунок. Саме по собі платіжне доручення не є належним доказом перерахування коштів саме відповідачу, оскільки останнє не складене банківською установою, яка відповідальна за перерахунок коштів, не містить підпису уповноваженої особи та печатки банку, реквізити картки отримувача з відповідного доручення встановити неможливо, що позбавляє можливості встановити належність вказаного рахунку відповідачу. Крім того, розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що не відповідає положенням чинного законодавства. Позивач не надає жодних належних та допустимих доказів відступлення права вимоги до неї від кредитора. Зазначає, що погіршення стану здоров`я дитини, Covid-19, розлучення з чоловіком та вторгнення російської федерації на територію України погіршили її фінансовий стан. Крім того, заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та неспівмірним.

З відповіді на відзив представника позивача вбачається, що він підтримує викладене у позовній заяві та просить її задовольнити у повному обсязі. Зазначено, що на підтвердження наявності права вимоги позивачем надано суду завірену копію договору відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М від 01 липня 2021 року, завірену копію витягу з Акту приймання-передачі прав № 1 від 01 липня 2021 року, завірену копію платіжного доручення про оплату за договором відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М від 01 липня 2021 року. Для підтвердження факту перерахування кредитних коштів позивачем було подано до суду разом з позовом клопотання про витребування такої інформації з АТ КБ «ПриватБанк», яке 02 лютого 2023 року судом було задоволено.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 10 січня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем було укладено договір № -6, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 7000 гривень строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що позивачем не дотримано вимог закону щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Поданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не є документом первинного бухгалтерського обліку. Посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу для задоволення позову є необґрунтованим, оскільки сам розрахунок, умови кредитування є внутрішніми документами цієї фінансової установи. Вбачається, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що сума позики була зарахована на її поточний рахунок. Саме по собі платіжне доручення не є належним доказом перерахування коштів саме відповідачу, оскільки останнє не складене банківською установою, яка відповідальна за перерахунок коштів, не містить підпису уповноваженої особи та печатки банку, реквізити картки отримувача з відповідного доручення встановити неможливо, що позбавляє можливості встановити належність вказаного рахунку відповідачу. Крім того, розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що не відповідає положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

На підтвердження укладення договору № -6 від 10 січня 2021 року позивачем надано хронологія дій щодо укладення цього договору, з якої вбачається, що 10 січня 2021 року о 20:23:54 годин відповідач ввела дані по заяві, отримала пропозицію про укладення кредитного договору в особистому кабінеті позичальника, останній було відправлено SMS повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору. О 20:31:11 годин відповідач підписала одноразовим ідентифікатором та відправила товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт). 10 січня 2021 року о 20:31:23 годин кредитні кошти було перераховано на картку позичальника.

Одноразовий ідентифікатор 305759 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на її мобільний номер НОМЕР_1 , який вказувався нею при реєстрації.

З довідки ТОВ «Девелопмент інновейшинс» від 21 листопада 2022 року вбачається, що смс-повідомлення від альфа-імені «MONETKA» з текстом «Для подтверждения согласия с условиями Договора введите 305759» було доставлено на номер НОМЕР_1 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 10 січня 2021 року о 20 годин 31 хвилину.

Таким чином, вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодилась з ними.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 7000 гривень, що підтверджується чеком від 10 січня 2021 року.

АТ КБ «Приват» на запит суду надало лист від 09 квітня 2024 року, яким підтверджено факт того, що ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_2 , та надано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 10 січня 2021 року по 15 січня 2021 року, з якої вбачається, що 10 січня 2021 року на картковий рахунок відповідача був зарахований переказ на суму 7000 гривень.

Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернула.

Встановлено, що відповідно до договору від 10 січня 2021 року відповідач має повернути ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» 7000 гривень.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про те, що позивач не надає жодних належних та допустимих доказів відступлення права вимоги до неї від кредитора.

Разом з тим, стороною позивача на підтвердження наявності права вимоги надано суду наступні документи.

01 липня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» було укладено договір відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М, відповідно до якого право вимоги за договором № -6 від 10 січня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

Крім того, у матеріалах справи міститься завірена копія витягу з Акту приймання-передачі прав № 1 від 01 липня 2021 року та завірена копія платіжного доручення № 371 від 15 вересня 2021 року про оплату за договором відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М від 01 липня 2021 року.

За таких обставин, ТОВ «ФК «Ріальто» має право вимоги до відповідача за договором № -6 від 10 січня 2021 року.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 7000 гривень, 3570 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 10 січня 2021 року по 09 лютого 2021 року, 29400 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 10 лютого 2021 року по 09 червня 2021 року.

Процентна ставка за користування кредитом - 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору.

Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», які розміщені на сайті monetka.ua.

Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.

У п.п. 5.2-5.2.2, позичальник, підписуючи даний договір, засвідчив, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та Правил і зобов`язується їх дотримуватись; інформація, надана товариством, забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання.

Згідно п. 4.14 Правил, впродовж терміну договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію), сплативши нараховані % по кредиту (до закінчення терміну договору), при цьому, продовження відбувається на строк, зазначений у договорі при отримання кредиту, та діє з дати сплати нарахованих %. Також, для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації «за комісію», сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору «за комісію» становить 7 або 14 днів.

Встановлено, що строк дії договору від 10 січня 2021 року сторонами визначений 30 днів, якщо позичальник не виявить наміру пролонгувати даний договір (п. 1.3 договору).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення позичальником таких дій, які обумовлені в п. 4.14 Правил, отже, договір кредиту від 10 січня 2021 року не був пролонгований та закінчив свою дію 10 лютого 2021 року.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитом у розмірі 29400 гривень, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування (10 лютого 2021 року), є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, пункт 3.3. договору чітко передбачає нарахування відсотків за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом, а не за кожен день прострочення, та у разі пролонгації договору.

Розрахунок загальної суми заборгованості відповідача по кредитному договору станом на 16 січня 2023 року наданий суду і відповідає вимогам закону.

Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Доводи сторони відповідача ґрунтуються лише на письмових поясненнях.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 гривень.

Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази.

02 червня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про надання юридичних послуг № 02/06/2022.

Крім того, у матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23 жовтня 2018 року, довіреність від ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» на адвоката Руденка К.В., акт приймання-передачі наданих послуг № 20 від 08 грудня 2022 року, платіжна інструкція № 482 від 08 грудня 2022 року (призначення платежу - оплата за надання юридичних послуг по договору № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року згідно акту виконаних робіт № 20 від 08 грудня 2022 року).

Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороною відповідача і відзиві на позов зазначено про те, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та неспівмірним.

Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 922/2685/19.

Разом з тим, відповідачем не доведена не співмірність витрат на правничу допомогу.

Суд враховує той факт, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню в сумі 9000 гривень.

З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 2684 гривні.

Керуючись статтями 526, 530, 533, 549, 625, 629, 759, 1046-1051 ЦК України, статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», статтями 1, 3, 4, 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис», статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 4, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 4, ) 7000 гривень заборгованості за кредитом, 3570 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 10 січня 2021 року по 09 лютого 2021 року, 9000 гривень витрат на правничу допомогу та 2684 гривні судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: