Житомирський апеляційний суд
Справа №278/971/23 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/971/23 за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданою через адвоката Скочиляс Ірину Мирославівну, та Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 травня 2023 року

та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Скочиляс Ірину Мирославівну,

на додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 червня 2023 року, які ухвалені під головуванням судді Дубовік О.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 через адвоката Скочиляс І.М. звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі- МТСБУ). З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15 березня 2023 року просив стягнути з відповідача страхове відшкодування утриманцю в розмірі 234 000 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 66 032,88 грн, три проценти річних - 3 961,97 грн, інфляційні втрати - 17 572,32 грн, а також 12 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 водій автомобіля марки «Сузукі», без д.н.з., рухаючись по автодорозі Виступовичі - Житомир - Кам`янець-Подільський зі сторони смт. Черняхів в напрямку м. Житомир на 163 км, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці. За вказаним фактом ДТП до ЄРДР ІНФОРМАЦІЯ_2 внесені відомості за №0002281 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135 та ч.2 ст.286 КК України. На час звернення з позовом до суду рішення у кримінальному провадженні не прийнято, досудове розслідування триває. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Сузукі», без д.н.з., на дату вчинення ДТП застрахованою не була. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Сузукі», без д.н.з., на дату вчинення ДТП застрахованою не була та слідство тривало, ОСОБА_1 (батько загиблого) звернувся до МСТБУ з письмовою заявою про виплату йому страхового відшкодування в розмірі 234 000 грн з долученням переліку документів, передбачених ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». МТСБУ листом від 22 червня 2022 року повідомило про необхідність надати документи, а саме рішення у кримінальній справі за фактом вказаної ДТП та оригінали документів, що підтверджують витрати на поховання. Своїм правом на стягнення з відповідача витрат на поховання він не скористався та такої вимоги до МТСБУ не заявляв, а відповідач скерував шаблонний лист про відмову у виплаті страхового відшкодування у строк, передбачений законом, та прийняв рішення про зупинення, яке суперечить нормам закону. Факт завдання ОСОБА_1 , як батьку загиблого, шкоди є встановленим та не підлягає доказуванню, а кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. Ненадання страховику копії процесуального рішення органу досудового розслідування чи суду за результатами розгляду кримінального провадження не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбаченого п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому таке рішення страховика порушує законні права та інтереси позивача. Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Наполягається на тому, що за період із 22 серпня 2022 року по 15 березня 2023 року є законні підстави для стягнення з відповідача не лише пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а й трьох процентів річних та інфляційних втрат у відповідності до положень ст.625 ЦК України.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 травня 2023 року позов задоволений частково. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 234 000 грн страхового відшкодування. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з МТСБУ на користь держави 1 073,60 грн судового збору.

Додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 червня 2023 року заява представника позивача адвоката Скочиляс І.М. задоволена частково. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн. У іншій частині відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції від 19 травня 2023 року та із додатковим рішенням суду першої інстанції від 26 червня 2023 року через адвоката Скочиляс І.М. подав апеляційні скарги. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, у апеляційних скаргах просить основне рішення в частині відмови у стягненні пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат скасувати і ухвалити у цій частині нове, яким стягнути з МТСБУ на користь позивача пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 77 572,60 грн, три проценти річних - 4 654,36 грн, інфляційні втрати - 21 345,90 грн, а додаткове рішення скасувати повністю та ухвалити нове, яким витрати на професійну правничу допомогу стягнути у повному обсязі, тобто у сумі 12 000 грн. Також у апеляційній скарзі на основне рішення позивач просить стягнути з МТСБУ на свою користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн у зв`язку з розглядом справи у апеляційному суді, а у апеляційній скарзі на додаткове рішення - просить стягнути з МТСБУ на його користь витрати на професійну правничу допомогу в зв`язку з розглядом справи у апеляційній інстанції в розмірі 12 000 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача на основне рішення аргументовані тим, що встановивши наявність в діях відповідача порушень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у належному йому праві одержання неустойки у виді пені, яка з урахуванням положень п.36.5 ст.36 вказаного Закону належить йому, а також трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих у відповідності до приписів частини другої ст.625 ЦК України. Отже, оскаржуваним рішенням порушені його права та законні інтереси. Стягнення неустойки за несвоєчасну виплату страхового відшкодування є похідними вимогами, які підлягають задоволенню у разі визнання обґрунтованою основну вимогу про стягнення страхового відшкодування утриманцю. Надані усі необхідні докази для підтвердження розміру відшкодування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат із посиланням на норми чинного законодавства України, але суд першої інстанції при прийнятті основного рішення не взяв їх до уваги та ухвалив основне рішення, яке суперечить нормам закону.

Посилання апеляційної скарги позивача на додаткове рішення, яким заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволена частково в розмірі 4 000 грн, ґрунтуються на тому, що ухвалено всупереч норм процесуального законодавства, без повного встановлення обставин, що мають значення для справи, оскільки відхилення однієї з трьох зазначених в розрахунку заяв та клопотань не може бути підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з 12 000 грн до 4 000 грн. Окрім того, п.6.1 договору про надання правової допомоги від 24 січня 2023 року встановлено, що розмір гонорару адвоката між сторонами погоджений та становить 12 000 грн. Суд не вправі зменшувати розмір гонорару, встановлений сторонами в договорі.

Відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України, не погодившись у задоволеній частині з рішенням суду першої інстанції від 19 травня 2023 року, подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить основне рішення в частині стягнення з нього на користь позивача 234 000 грн страхового відшкодування скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у стягнення страхового відшкодування утриманцю відмовити, а у решті (відмові в стягненні пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат) - залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до положень ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Позивач не навів жодних підстав для здійснення відшкодування шляхом одноразової виплати, навіть не намагався визначити розмір щомісячного платежу, встановити доходи померлої потерпілої особи до її смерті для визначення таких, як і не здійснював розрахунок. Вказана позовна вимога не була пов`язана з конкретними обставинами справи, а була абстрактною, що є недопустимим. Суд першої інстанції в рішенні не навів жодних мотивів застосування п.27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки позивач самостійно обрав спосіб відшкодування одноразовою виплатою без обґрунтовування підстав для застосування такого способу, то суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні такої вимоги, оскільки змінити спосіб стягнення у суду повноважень немає. Рішення суду постановлене без врахування висновків Верховного Суду з цього приводу, висловлених у постановах від 05 грудня 2022 року в справі №304/936/19, від 11 січня 2023 року в справі №161/8706/21, від 05 лютого 2020 року в справі №326/440/19, від 25 листопада 2020 року в справі №747/522/19 та від 25 січня 2023 року в справі №127/20555/20, у яких Верховний Суд чітко визначив, що стягнення відшкодування в порядку частини першої ст.1202 ЦК України (одноразовою виплатою) це лише спосіб здійснення такого, який є альтернативним порівняно з місячними платежами, і такий спосіб здійснення відшкодування підлягає застосуванню у виключних випадках за наявності достатніх, підтверджених та обґрунтованих належним чином для цього підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача МТСБУ позивач ОСОБА_1 просить відповідачу в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення страхового відшкодування - залишити без змін. При цьому зазначає, що на страховика покладений обов`язок із виплати відшкодування утриманцю незалежно від наявності чи відсутності доходів годувальника, адже таке право є абсолютним та гарантоване вимогами СК України. Розмір відшкодування утриманцю не підлягає дослідженню, адже такий чітко визначається нормою п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить посилання саме на положення ст.1200 ЦК України та застосовується у поєднанні із цією нормою, яка визначає коло осіб, що мають право на отримання відшкодування та розмір відшкодування - не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. При цьому ст.1200 ЦК України не регламентує порядок здійснення виплат. Статтею 1202 ЦК України визначено виключно загальні підстави застосування інституту відшкодування шкоди завдавачем, тобто особою, яка безпосередньо завдала шкоди. Норми ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять посилань на норму ст.1202 ЦК України, а тому доводи апеляційної скарги відповідача щодо обов`язкового одночасного застосування до спірних правовідносин поряд із положеннями ст.1200 ЦК України також положень ст.1202 ЦК України є надуманими. Спірні відносини регулюються прямою нормою спеціального Закону. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що відшкодування шкоди, пов`язаною із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Має місце суперечність між загальним порядком відшкодування шкоди, закріпленим у ст.1202 ЦК України, та порядком виплати страхового відшкодування, що передбачений Законом, який є спеціальним нормативним актом, що регулює спірні правовідносини.

Відповідач МТСБУ у відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 просить позивачу в задоволенні апеляційних скарг відмовити. У відзивах посилається на те, що стягнення санкцій на підставі ст.625 ЦК України можливе лише за наявності дотримання кількох умов, основною з яких є те, що між сторонами наявне грошове зобов`язання. Повідомлення про зупинення розгляду справи про здійснення страхового відшкодування не є відмовою у виплаті страхового відшкодування, що унеможливлює застосування норм закону щодо стягнення штрафних санкцій, що у свою чергу свідчить про відсутність прострочення в ухваленні рішення у такій досудовій справі. Рішенням, яке оскаржується в апеляційному порядку, встановлено зобов`язання МТСБУ здійснити відшкодування позивачу, але рішення суду ще не набрало законної сили, а тому і не підлягає виконанню. Після того, як рішення суду в цій справі вступить в законну силу, тоді виникне обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, і у випадку прострочення виконання такого можуть бути застосовані штрафні санкції за прострочення виконання грошового зобов`язання. Також суд правильно зменшив витрати на професійну правничу допомогу, врахувавши перелік робіт, виконаних представником позивача, який є неспівмірним із розміром витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позивач ОСОБА_1 та його адвокат Скочиляс І.М. свої апеляційні скарги підтримали та просять їх задовольнити, а апеляційну скаргу МТСБУ - залишити без задоволення. Позивач ОСОБА_1 пояснив, що його син ОСОБА_2 одруженим ніколи не був та дітей у сина немає.

Представник відповідача МТСБУ адвокат Висоцька Х.О. просить апеляційну скаргу відповідача задовольнити, а апеляційні скарги позивача - залишити без задоволення. Зокрема пояснила, що порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 травня 2023 року та додаткового рішення суду першої інстанції від 26 червня 2023 року відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційні скарги позивача та апеляційна скарга відповідача задоволеними бути не можуть із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 водій автомобіля марки «Сузукі», без д.н.з., Ейвазов Расім, рухаючись по автодорозі Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський зі сторони смт Черняхів у напрямку м.Житомира на 163 км, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , 1986 року народження, який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

12 грудня 2021 року відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002281 із правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 та за ч.3 ст.135 КК України (а.с.9).

Позивач ОСОБА_1 є батьком загиблого ОСОБА_2 та пенсіонером за віком на час ДТП (а.с.13,15).

ОСОБА_1 є єдиним родичом загиблого у ДТП ОСОБА_2 Мати загиблого - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13,14). Такі обставини сторонами визнаються.

ОСОБА_1 через представника ТзОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» направив до МТСБУ заяву від 24 травня 2022 року про виплату страхового відшкодування утриманцю у сумі 234 000 грн на підставі пунктів 27.2 та 27.5 ст.27 та ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.8). Одночасно у заяві вказано, що договору страхування, за рахунок якого потерпіла особа може задовольнити свої вимоги, немає.

Листом від 22 червня 2022 року МТСБУ повідомило про необхідність надання додаткових документів для отримання відшкодування шкоди, а саме: завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП; інформацію про всіх осіб, які мають право на отримання відшкодування; оригінали документів, що підтверджують витрати на поховання (а.с.17).

Із листа слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 25 жовтня 2022 року №80-з/24-2022 убачається, що групою слідчих, до складу якої включено слідчих відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого відділу Житомирського районного управління поліції ГУНП, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні від 12 грудня 2021 року №0002281 за ч.2 ст.286 КК України по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2 на 163 км автодороги Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський, унаслідок якої пішохід ОСОБА_2 загинув на місці події (а.с.18). Наразі триває досудове розслідування та проводяться слідчі дії, направлені на встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями учасників та наслідками ДТП.

Відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно з п.39.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

За змістом п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з п.п. «б» п. 41.1 ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння: невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу.

Пунктом 35.1 ст.35 Закону визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до пункту 36.1 ст.36 Закону страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як убачається із змісту абзаців першого-третього пункту 36.2 ст.36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Пунктом 27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме ст.1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

За змістом частини першої ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Відповідно до положень ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. Під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі №212/1055/18-ц.

Аналіз положень частини першої ст.1200 ЦК України свідчить про те, що право на відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого мають як ті непрацездатні особи, що перебували на утриманні потерпілого, так і ті, які мали право на одержання від нього утримання.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду в постановах від 13 березня 2019 року в справі №643/207/16-ц, від 06 травня 2020 року в справі №742/554/19-ц, від 07 жовтня 2020 року в справі №742/637/19-ц, від 08 вересня 2021 року в справі №577/1316/20, від 01 березня 2023 року в справі №279/1688/22.

За положеннями п.27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Отже, встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої додав документи, що зазначені у п.35.2 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», окрім документів, що підтверджують витрати на поховання ОСОБА_2 , оскільки не просив про відшкодування йому витрат на поховання сина, але МТСБУ не прийняло рішення за заявою про здійснення страхового відшкодування або про відмову в здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), тобто не відшкодувало позивачу шкоду, пов`язану із смертю сина, а при цьому послалося на те, що для прийняття рішення необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП, а також просило надати оригінали документів, що підтверджують витрати на поховання, хоча, як зазначалося вище, позивач вимоги про відшкодувати витрат на поховання сина не висував.

За правовим висновком, висловленим Верховним Судом у постанові від 16 лютого 2022 року в справі №242/1930/21, від якого наразі не відступлено, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Також відповідач не звернув уваги на ту обставину, що відсутня взаємодія джерел підвищеної небезпеки. У даному випадку шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки та підлягає відшкодуванню незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки.

За підтвердження настання страхового випадку суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування відповідно до положень п.27.2 ст.27 Закону в розмірі 36 мінімальних заробітних плат станом на 2021 рік, що становить 234 000 грн, яка заподіяна батьку смертю сина.

Доводи апеляційної скарги МТСБУ на рішення суду першої інстанції від 19 травня 2023 року про те, що позивач не навів підстав для здійснення відшкодування шляхом одноразової виплати, а не щомісячними платежами, а тому суд мав відмовити у задоволенні такої вимоги, не виходячи за межі заявлених вимог, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягненні з МТСБУ на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у вигляді одноразової виплати, враховуючи, що страховий випадок настав; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, завдана; апеляційна скарга МТСБУ не містить жодних посилань на існування у відповідача істотних обставин, які б перешкоджали йому відшкодувати позивачу, який досяг пенсійного віку, шкоду, пов`язану із смертю його сина, у вигляді саме одноразової виплати, як про це просить ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (позивач на власний розсуд визначив, як саме він бажає отримати виплату страхового відшкодування), спеціальним Законом одноразова виплата не заборонена.

Означеним вище спростовуються аргументи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що суд першої інстанції при розгляді спору не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладених у його постановах. Таке посилання є неприйнятним через відмінність фактичних обставин у справах.

Доводи апеляційної скарги позивача на рішення суду першої інстанції від 19 травня 2023 року в частині відмови у стягненні з відповідача на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за прострочення виконання грошового зобов`язання спростовуються наступним.

Згідно з частиною першою ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Із огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року в справі №910/10156/17 виснувала, що приписи ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року в справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, частина друга ст.625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно з ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою ст.625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Тобто, саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення з МТСБУ на користь позивача страхового відшкодування, у відповідача настане строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року в справі №447/2222/20.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про передчасність вимог про стягнення з МТСБУ на користь позивача пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом, між позивачем та відповідачем не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою ст.625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача пені в сумі 77 572,60 грн, трьох процентів річних в сумі 4 654,36 грн та інфляційних втрат в сумі 21 345,90 грн у редакції заяви про збільшення позовних вимог від 20 квітня 2023 року спростовуються також тим, що суд першої інстанції заяву про збільшення позовних вимог від 15 березня 2023 року прийняв, а у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог від 20 квітня 2023 року - відмовив.

За висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 листопада 2021 року в справі №405/3360/17, процесуальним наслідком відмови судом першої інстанції у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог ст.353 ЦПК України окремо від рішення суду.

Як убачається із ухвали суду першої інстанції від 27 лютого 2023 року розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, що відповідає положенням п.2 частини шостої ст.19 та п.1 частини першої ст.274 ЦПК України (малозначна справа - ціна позову не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Провадження у справі відкрито 27 лютого 2023 року (а.с.32).

Відповідно до змісту п.2 частини другої ст.49 ЦПК України, позивач вправі збільшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За положеннями частини третьої ст.279 ЦПК України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, позивач мав право на збільшення позовних вимог до 29 березня 2023 року, але подав чергову заяву про збільшення позовних вимог 20 квітня 2023 року, тобто після закінчення строку на здійснення такої процесуальної дії. Клопотань про поновлення пропущеного процесуального строку до заяви не долучав, а тому суд першої інстанції обґрунтовано розглянув спір, з урахування заяви про збільшення позовних вимог від 15 березня 2023 року.

Решта доводів апеляційної скарги позивача на рішення суду першої інстанції від 19 травня 2023 року фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні норми матеріального і процесуального права у оскарженій частині дотримані.

Оскільки рішення суду першої інстанції від 19 травня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то відповідно до положень ст.375 ЦПК України залишається судом апеляційної інстанції без змін.

Доводи апеляційної скарги позивача на додаткове рішення суду першої інстанції від 26 червня 2023 року спростовуються наступним.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу судових витрат встановлений у ст.141 ЦПК України. Так, зазначеною нормою передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, крім інших обставин, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник ОСОБА_1 адвокат Скочиляс І.М. надала наступні документи: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Скочиляс І.М. ; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 від 14 лютого 2023 року; копію договору про надання правової допомоги від 24 січня 2023 року №24.01.23, укладеного між адвокатом Скочиляс І.М. та ОСОБА_1 (а.с.20-24, провадження №2/278/535/23); детальний опис наданих послуг ОСОБА_1 ; квитанцію до прибуткового касового ордера від 22 травня 2023 року №56 на суму 12 000 грн (а.с.3-4).

Із детального опису наданих послуг ОСОБА_1 убачається вартість послуг, а саме: за усну консультацію; аналіз документів наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта, пошук судової практики - 2 000 грн; формування позовної заяви, формування додатків, копіювання документів, відповідно кількості сторін - 5 000 грн; формування заяв про збільшення позовних вимог з розрахунком, відповідно до кількості сторін, клопотання про долучення відповіді з правоохоронних органів - 2 000 грн; написання детального опису про надані послуги - 1 000 грн; написання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі - 2 000 грн.

Представник МТСБУ подав письмові заперечення та просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу, оскільки перелік виконаних робіт, наданих представником ОСОБА_1 адвокатом Скочиляс І.М., є неспівмірним із розміром витрат на таку правову допомогу. Враховуючи виконаний адвокатом обсяг роботи (наданих послуг), обставини справи, її складність, ціну позову, витрати на правову допомогу є завищеними та такими, що не відповідають складності справи (а.с.8-11, провадження 2-др/278/15/23).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Це означає, що у разі настання визначених умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку (подібні за змістом висновки, викладено також у додатковій постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року в справі №910/12155/22).

Суд із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19, від 01 серпня 2019 року в справі №915/237/18, від 24 жовтня 2019 року в справі №905/1795/18, від 17 вересня 2020 року в справі №904/3583/19).

Із позовної заяви вбачається, що вказана справа не відноситься до категорії складних, підготовка до справи не потребувала вивчення значного обсягу законодавства та судової практики чи опрацювання великого обсягу документів. Обсяг підготовлених та поданих заяв і матеріалів не потребував значного кількості часу, як про це зазначено в описі наданих послуг, та дії не завжди носили ефективний характер.

Враховуючи особливості предмета спору, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, складність справи та її значення для сторін, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених в детальному описі наданих послуг ОСОБА_1 , виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн є співмірним та відповідає наданому адвокатом у цій справі обсягу послуг. Із огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Згідно з частиною першою ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає додаткове судове рішення від 26 червня 2023 року також без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані через адвоката Скочиляс Ірину Мирославівну, та Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 травня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 травня 2024 року.

Головуюча Судді: