КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Галаган В.І.
Єдиний унікальний номер справи № 755/5619/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/2383/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в:

У січні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась із вказаним позовом до суду.

Позивачка мотивує свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 з групою осіб, займається цькуванням та переслідуванням позивачки, зведенням наклепів на неї та поширенням неправдивої інформації про позивачку та її діяльність на посаді голови ЖБК «Арсеналець- 24».

На думку ОСОБА_1 , відповідач переслідує позивачку з метою змусити підписати трудовий договір з його «бухгалтером» який не має відповідної освіти, кваліфікації, досвіду роботи на посаді. Зокрема ,03 квітня 2023 року біля 18.45, відповідач переслідував позивачку, питаючи коли приїжджати його «бухгалтеру» й припинив лише тоді, коли його зупинили перехожі, проте, згодом, біля під`їзду завдав позивачці побоїв, смикав її за капюшон куртки, бив кулаками по голові та спині й припинив лише тоді, коли побачив мешканку квартири АДРЕСА_1 .

У месенджері «Telegram», за адресою - ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідач розмістив відео переслідування позивача, що додається, а ОСОБА_3 , мешканець квартири АДРЕСА_2 цього будинку, розмістив підбурюючий до замовного вбивства позивачки допис, а саме - «ІНФОРМАЦІЯ_4».

На загальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24» у листопаді 2022 року, (протокол загальних зборів кооперативу від 20 листопада 2022 року), відповідач доповів, що найбільший боржник кооперативу ОСОБА_4 , розрахується лише після переобрання позивачки , а також, що без цього не буде опалення в будинку, здійснюючи психологічний тиск на членів кооперативу та маніпулюючи їх свідомістю, налаштовуючи їх проти позивачки.

З даного приводу 07 квітня 2023 року позивачкою подана заява про скоєння злочинів Начальнику Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, яка 10 квітня 2023 року зареєстрована Дніпровським УП ГУ НП у м. Києві за N° 13965.

Крім того, відповідач розміщував об`яви біля будинку за адресою : АДРЕСА_3 , про групу у месенджері «Telegram» за адресою - ІНФОРМАЦІЯ_1 названу ним ЖБК «Арсеналець-24».

В іншій об`яві, що додається, міститься негативна та неправдива інформація про позивачку та її діяльність на посаді голови ЖБК «Арсеналець- 24» з закликом її переобрання на загальних зборах 09 квітня 2023 року.

Починаючи з 01 квітня 2023 року по 09 квітня 2023 року, відповідач агітував мешканців будинку за адресою : АДРЕСА_3 , переобрати позивачку, не даючи їм проходу, стоячи прямо в дверях під`їзду, змушуючи їх читати розміщену ним об`яву з наклепами на позивачку та пояснюючи, що її необхідно здихатися за будь-яку ціну. Зокрема, в цій об`яві зазначено, що позивачка не стягує через суди борги з боржників, що не відповідає дійсності, оскільки за її участі, як голови кооперативу, отримано рішення судів на загальну суму більше 100 000 гривень, а також накладено арешт на майно боржників, зокрема ОСОБА_4 та пані ОСОБА_5 , мешканки квартири АДРЕСА_4 .

Зазначено, що позивачка написала, що бухгалтерка не вартує ціни паперу, на якій записана, що не відповідає дійсності, є неправдивою інформацією, введенням в оману й наклепом на позивачку, що через позивачку нібито борги ЖБК «Арсеналець- 24» стрімко зростають, що є абсурдом, і, як наслідок, ЖБК можуть оголосити банкрутом і за безцінь продати, а мешканці втратять своє житло, це стосується всіх квартир, а не тільки боржників, що є неправдивою інформацією і введенням в оману членів кооперативу. А «Єдиний спосіб уникнути цього, це обрати нового голову на загальних зборах ЖБК», що є маніпуляцією свідомістю членів кооперативу та психологічним тиском на них, зловживанням впливом, поширенням панічних настроїв.

Підписавши своє звернення ініціативною групою мешканців будинку, а не власним ім`ям, відповідач не заперечує факт переслідування позивачки, цькування, розпалювання ненависті особисто до позивачки та ворожнечі по відношенню до неї, зведення наклепів, завдання побоїв.

На зальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24» ,які відбулися 09 квітня 2023 року . відповідач ліз, чіплявся до позивачки, намагаючись здійснювати психологічний тиск на неї та залякувати застосуванням фізичного насилля та впливу щодо позивачки, демонструючи готовність до такого застосування. Наслідком цих дій став, інфаркт міокарда, який позивачка нещодавно пережила. Такими діями відповідача позивачці завдана моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 5 607 900 гривень. Крім того, відповідач на загальних зборах кооперативу 09 квітня 2023 року при всіх ображав позивачку, називаючи «дурою», тому позивачка вимушена звернутись з даним позовом до суду.

У прохальній частині позову просить:

- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати розміщену ним в об`яві (зверненні до власників квартир ЖБК «Арсеналець- 24») недостовірну та таку, що не відповідає дійсності інформацію про те, що ОСОБА_1 не сприяє стягненню через суди боргів з боржників ЖБК «Арсеналець- 24», що вона блокує укладання договору з новим бухгалтером, що вона написала, що бухгалтерка не вартує ціни паперу, на якій записана; що через неї борги ЖБК «Арсеналець- 24» стрімко зростають; що ЖБК «Арсеналець- 24» можуть оголосити банкрутом і за безцінь продати, а власники квартир ЖБК «Арсеналець- 24» втратять своє житло; що єдиний спосіб уникнути цього, це обрати нового голову на загальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24», шляхом розміщення відповідної об`яви за адресою: АДРЕСА_3 та усної об`яви про це на найближчих загальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24»;

- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати розміщену ним в протоколі загальних зборів ЖБК «Арсеналець- 24» від 20 листопада 2022 року недостовірну та таку, що не відповідає дійсності, інформацію про те, що найбільший боржник кооперативу ОСОБА_4 , розрахується лише після переобрання голови ЖБК «Арсеналець- 24» ОСОБА_1 , а також, оголошення ним що без переобрання не буде опалення в будинку , шляхом розміщення відповідної об`яви за адресою: АДРЕСА_3 та усної об`яви про це на найближчих загальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24»;

- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну та таку, що не відповідає дійсності інформацію, яку він оголосив на зальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24» 09 квітня 2023 року, про те, що голова ЖБК «Арсеналець- 24» ОСОБА_1 та бухгалтер ЖБК «Арсеналець- 24» ОСОБА_6 «воруют», шляхом розміщення відповідної об`яви за адресою: АДРЕСА_3 та усної об`яви про це на найближчих загальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24»;

- заборонити ОСОБА_2 поширювати інформацію, якою порушуються особисті немайнові права ОСОБА_7 ;

- винести окрему ухвалу та спрямувати її до Дніпровського УП НП у м. Києві з метою притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП через образливу поведінку стосовно ОСОБА_1 на загальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24», ІНФОРМАЦІЯ_2 та за ст. 173-1 КУпАП за поширення неправдивих чуток, що можуть викликати паніку серед власників квартир ЖБК «Арсеналець- 24», в об`яві (зверненні до власників квартир ЖБК «Арсеналець- 24»);

- зобов`язати ОСОБА_2 відшкодувати моральну шкоду завдану ОСОБА_1 ;

- всі судові витрати понесені ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 на її користь.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає, що суд не взяв до уваги, що характер розповсюдженої інформації свідчить про наявність фактів, і така інформація не може вважатися оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена в судовому порядку, а тому висновок суду є помилковим, і це є підставою для його скасування.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 23 листопада 2023 року,08 лютого 2024 року, 11 квітня 2024 року. 16 травня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Відповідач та його представник приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції . Апелянт повідомлений відповідно до вимог ЦПК України шляхом розміщення оголошення про день та час слухання справи на офіційному сайті Київського апеляційного суду. Слід зауважити , що апеляційним судом вичерпані всі можливості для повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи як шляхом направлення поштової кореспонденції, так і шляхом розміщення оголошення на сайті суду.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, доказів поважності неявки суду не надала, тому колегія суддів вважає, що неявка відповідачки не може бути визнана судом поважною.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно із статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Автором є особа, від якої пролунали певні висловлювання, зміст яких став підставою для позову про спростування недостовірної інформації. Автор одночасно є і поширювачем інформації. Автор відповідає за зміст повідомленою ним інформації. Поширювачем інформації також може бути особа, із використанням технічних можливостей якої поширена автором інформація набула ще більшого розголосу.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України), кожен має право на повагу до його гідності (ч. 1 ст. 28 Конституції України).

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Основний Закон України заклав серйозне підґрунтя для розвитку і зміцнення демократичної, соціальної і правової держави, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. В Конституції України відображається надзвичайно цінна ідея про те, що саме держава функціонує для людини, відповідає перед нею за свою діяльність, а не навпаки.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Як видно з матеріалів справи, в будинку за адресою: АДРЕСА_3 створено ЖБК « Арсеналець-24».

До матеріалів справи долучено фотокопію «Звернення до власників квартир ЖБК «Арсеналець-24» від імені мешканців будинку, яке не містить підпису, а також наявний заявлений позивачкою відеозапис. (а.с. 7, 8)

Крім того, відповідно до наданого позивачкою Протоколу загальних зборів членів ЖБК «Арсеналець-24» від 20 листопада 2022 року, перед голосуванням за прийняття нових членів ЖБК виникли питання до ОСОБА_4 стосовно термінів погашення боргів перед ЖБК. ОСОБА_4 зобов`язався погасити свої борги перед ЖБК в місячний строк, за умови обрання нового голови правління. Голова зборів ОСОБА_2 запропонував проголосувати за прийняття в члени ЖБК ОСОБА_4 Проголосували «За» - 54 особи, «Проти» - 1 особа, чинна голова ЖБК ОСОБА_1 , тому що ОСОБА_4 найбільший боржник. Голова зборів запропонував кандидатуру ОСОБА_8 , який попередньо дав згоду обиратися на посаду голови ЖБК, чинна голова ОСОБА_1 запропонувала свою кандидатуру. За кандидатуру ОСОБА_8 проголосували «За» - 57 осіб, «Утрималась» - 1 особа чинна голова ЖБК ОСОБА_1 . Голова зборів ОСОБА_2 запропонував проголосувати за обрання головою правління ЖБК ОСОБА_1 Проголосували «За» - 0 осіб, «Проти» - 56 осіб, «Утримались» - 2 особи. Голова зборів оголосив вважати обраним головою правління ЖБК «Арсеналець-24» ОСОБА_8 та попросив членів ЖБК підтвердити своїм підписом на бланку свій вибір. (а.с. 9-13)

За даними Виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 235471 від 18 квітня 2023 року, складеної КНП «Київська міська клінічна лікарня № 3», ОСОБА_1 17 квітня 2023 року була госпіталізована, дата виписки 18. квітня 2023 року . Встановлений діагноз: нестабільна стенокардія, постінфарктний дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ стадії, 2 ступеню, ризик 4. Пацієнтка категорично наполягала на виписці у зв`язку з покращенням самопочуття. (а.с. 14)

Частина 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 30 Закону України «Про інформацію»).

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

При образі винний принижує честь і гідність особи шляхом висловлювання нецензурних чи брутальних слів, вчиненням непристойних або насильницьких дій (жесту та ін.), або дає непристойну оцінку особистим якостям чи поведінці особи у формі, яка різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми.

Основна різниця між образою і наклепом полягає в характері посягання на честь і гідність особи. При образі винний дає оцінку особистих якостей особи, його поведінки, причому це може відбуватися й віч-на-віч, тоді як при наклепі йдеться про поширення серед інших осіб вигаданих «фактів», які ганьблять особу. При образі обов`язковою ознакою є непристойність форми, тоді як при наклепі така ознака частіш за все відсутня.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного (презумпція добропорядності). (ч. 3 статті 277 Цивільного кодексу України)

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. (абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1)

Захист честі, гідності і ділової репутації - право громадянина та юридичної особи вимагати через суд спростування недостовірної інформації (відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво), яка принижує їхню честь, гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди їхнім інтересам.

Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, зокрема, мережі Інтернет викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, форумах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.

Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.

Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред`явлений особою, про яку поширено такі відомості, а також її близькими родичами, якщо відомості прямо чи посередньо їх порочать. Заінтересована особа має право на судовий захист у зазначеному порядку й у разі поширення таких відомостей щодо члена її сім`ї або іншого родича, який помер.

Зобов`язаними суб`єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Таким чином, відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача.

Особа, стосовно якої поширені відомості, що не відповідають дійсності і завдають шкоди її інтересам, честі, гідності або діловій репутації, має право крім спростування таких відомостей вимагати також відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди, завданої їх поширенням.

За положенням ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 30 Закону України «Про інформацію») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» , ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Так, відповідно до практики ЄСПЛ слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Таке розуміння змісту статті 277 Цивільного кодексу України узгоджується із прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), пункт 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. (Постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року м. Київ, Справа № 308/2695/15-ц, Провадження № 61-5012св18)

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно п. 18. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27лютого 2009 року № 1, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно роз`яснень п. 19. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого законодавства, суд дійшов правильного висновку ,що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивачки щодо визнання недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивачки та які визначені позивачкою ОСОБА_1 як ображаюча інформація, що порочить її гідність, честь та ділову репутацію, у контексті наведених нею обставин.

Предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів особи не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності.

Позивачкою відповідно до вимог ст.ст. 76-81 не надано ані суду першої інстанції , ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження факту розповсюдження саме відповідачем відносно неї інформації, яку вона просила визнати недостовірною та такою, що принижує її честь і гідність. Розміщена інформація у долученому до матеріалів справи «зверненні», та надані на підтвердження вимог докази , не є доказами в розумінні статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, не є належними та достовірними даними з яких можна встановити дійсні обставини, не є офіційними документами, відсутні докази щодо їх розміщення безпосередньо відповідачем.

З огляду на вказане , суд першої інстанції надав оцінку всім зібраним доказам , з урахуванням характеру використання мовних засобів, правильно зазначив , що висловлювання не містять ознаки наклепу, містять критичну оцінку певних фактів та мають ознаки оціночних суджень, що не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, тому не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, а відтак заявлені вимоги не підлягають задоволенню, в інформація спростуванню.

Відповідно до ст. 269 Цивільного кодексу України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги про визнання поширеної інформації недостовірною та такою, що порушує право на повагу честі та гідності, тому висновок суду про відмову у задоволенні вимог в цій частині є цілком логічним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання позивачки про постановлення окремої та спрямування її до Дніпровського УП НП у м. Києві з метою притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

З огляду на викладене, висновок суду про відмову у задоволенні позову в повному обсязі є обґрунтованим.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги які співпадають із доводами вимог позову, були предметом детального дослідження суду першої інстанції, додаткової перевірки і оцінки не потребують, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції .

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 21 травня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова