П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року м. Київ

Справа №756/4064/23

Провадження № 22-ц/824/6414/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 15 травня 2024 року

Повний текст постанови складено 16 травня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Євграфової Є.П.

секретаря Мандрики О.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи: Служба у справах дітей Новогуйвинської селищної ради Житомирської області, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної державної адміністрації в м. Києві,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Сірою Аліною Василівною, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2023 року за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Сіра А.В. , в якій позивач просила позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народила доньку ОСОБА_5 . В подальшому шлюб між сторонами розірвано. Між батьками 04 грудня 2013 року укладено договір про участь у вихованні та режим побачень з дитиною, згідно якого дитина до досягнення 14 років буде проживати разом з матір`ю. Оскільки відповідач ухилявся від участі в утриманні та вихованні доньки, позивач у 2018 року звернулась з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку. Вказане рішення суду відповідачем не виконується, заборгованість по аліментам склала 264999,06 грн.

Позивач стверджувала, що після розірвання шлюбу батько не приділяє уваги розвитку дитини, свідомо ухиляється від виконання обов`язків, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не створює умов для отримання належної освіти, матеріально не забезпечує, протягом тривалого часу не зустрічається і не спілкується з донькою, не бачив її, самоусунувся від виховання дитини, не сплачує аліменти.

У 2017 році позивач разом з донькою виїхали на постійне місце проживання до Королівства Іспанії, на що відповідач надав нотаріальну згоду, будь-яких перешкод у спілкуванні батьку з донькою позивач не чинила. Натомість відповідач не лише не приймає участі у вихованні дитини, а й чинить перешкоди щодо надання згоди на оформлення належних документів, пов`язаних з перебуванням дитини у Іспанії та отримання громадянства, що не дає можливості влаштування дитини у заклади освіти. Посилаючись на положення ст. 164 СК України просить задовольнити позовні вимоги.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 березня 2023 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

13 квітня 2023 року за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено докази надіслання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, а також докази, що підтверджують зарахування коштів по сплаті судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду на 23 травня 2023 року.

В підготовчому засіданні 23 травня 2023 року оголошено перерву до 22 червня 2023 року з метою отримання висновку.

20 червня 2023 року на офіційну електронну адресу суду надійшов висновок Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про доцільність позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 за період з 24 лютого 2022 року по 01 червня 2023 року, із зазначенням напрямку перетину державного кордону України.

18 липня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник вказував, що його довіритель ОСОБА_2 заперечує проти позову, не погоджується з твердженнями позивача наведеними у позовній заяві з наступних підстав. Вказує, що позивач вводить суд в омину щодо самоусунення ОСОБА_2 від виконання батьківських прав, оскільки відповідач з моменту розірвання шлюбу і до моменту виїзду дитини за кордон постійно приділяв їй увагу, опікувався її розвитком, здоров`ям. Донька проводила достатньо часу з батьком кожен другий тиждень на вихідних, також відповідач возив дитину відпочивати на море.

Після виїзду дитини за кордон батько не має можливості бачитись з донькою, однак спілкувався засобами телефонного зв`язку, які звелися до мінімуму самою позивачкою та порушує його права, зокрема і ті про які батьки дитини дійшли згоди в нотаріально посвідченому договорі.

Окрім того у відповідача відсутня інформація щодо фактичного місця перебування доньки в Королівстві Іспанія, попри спроби отримати таку інформацію від позивача. Під час одної з небагатьох розмов з донькою відповідач дізнався, що дитині забороняється надавати батьку будь-яку інформацію щодо її місцезнаходження та давати номер телефону. На переконання відповідача, мати дитини свідомо нехтуючи своїми зобов`язаннями за договором фактично позбавила відповідача права на спілкування, виховання та можливості приймати участь у житті дитини з моменту їх переїзду до Іспанії. Позивачка порушує право дитина на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з батьком, який проживає окремо.

Також відповідач не погоджується і з твердженнями щодо несплати аліментів. ОСОБА_2 хоч і не регулярно, проте сплачує аліменти. Зовнішніми факторами, що вплинули на спроможність платежів були глобальна пандемія та повномасштабне вторгнення, які вплинули на діяльність організації, в якій працював відповідач. Окрім того під час судового провадження у справі про аліменти у відповідача народилася друга дитина, і частину коштів він мусив спрямовувати на її утримання. Представник вказував, що відповідач все ще сподівається на можливість вирішення питання з позивачкою мирним шляхом та відновлення особистого спілкування з донькою.

25 липня 2023 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 14 вересня 2023 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року залучено до участі у справі у якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації.

Також, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону України громадянками України: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за період з березня 2017 року, із зазначенням напрямку перетину державного кордону України.

31 липня 2023 року за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказувала наступне. Після розірвання шлюбу, з метою врегулювання відносин щодо спілкування з дитиною, якій на момент розірвання шлюбу виповнилося 4 роки, між сторонами 07 грудня 2013 року укладено договір про участь у вихованні та режим побачень з дитиною. Згідно договору сторони досягли домовленості, що дитина буде проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

З моменту припинення шлюбних відносин і по даний час донька проживає з позивачкою і перебуває повністю на її утриманні, всі питання щодо виховання доньки з моменту розлучення вирішуються позивачкою самостійно без участі і підтримки з боку відповідача. По досягненню шкільного віку дитина пішла навчатися до Французького ліцею ім. Анни Київської, витрати з оплати навчання складали 96000 грн на рік, які позивач сплачувала самостійно.

Позивач не заперечує, що відповідач бачився та спілкувався з донькою до 2017 року. Однак позивач наголошує на тому, що відповідач не брав фінансової участі в утриманні дитини, що стало підставою для звернення з позовом про стягнення аліментів. Рішення суду відповідач також тривалий час не виконує, має суттєву заборгованість зі сплати аліментів.

Стверджувала, що позивач не чинила та не чинить перешкод щодо спілкування дитини з батьком навіть після переїзду до Іспанії. Позивачка забезпечувала спілкування батька з донькою через мобільний зв`язок. Також відповідач не мав жодних перепон щоб запрошувати доньку на канікули в Україну, але таких дій не вчиняв.

Оскільки дитина проживає та навчається в Іспанії то для вирішення усіх питань з подальшим навчанням та можливістю подорожувати країнами Європи, необхідно отримати у відповідача дозвіл із наданням повноважень вирішувати такі питання щодо пересування дитини. Проте відповідач відмовився від підписання будь-яких документів, посилаючись на те, що він наразі з родиною перебуває поза межами України у вимушеній міграції і підпише лише за умови підписання позивачкою мирової угоди у межах виконавчого провадження про припинення будь-яких матеріальних претензій щодо утримання доньки. Вказане свідчить не лише про те, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не сплачує аліменти, а навпаки діє всупереч її інтересам чим перешкоджає її розвитку та можливості навчатися у найкращих навчальних закладах.

В судовому засіданні 09 жовтня 2023 року, ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовчий розгляд справи та призначено до судового розгляду на 06 листопада 2023 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Сірою А.В. подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що неврахування доводів та аргументів позивача та думки неповнолітньої Софі, призвело до невірного застосування судом норм матеріального права та фактично постановлення рішення суду, яким грубо порушені інтереси дитини на належні умови життя, навчання та розвитку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кулєшов В.Л. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що рішення суду постановлено з дотриманням всебічного розгляду всіх обставин справи та норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Сіра А.В. підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кулєшов В.Л. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Третя особи Служба у справах дітей Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей.

Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.9).

Відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року, задоволено позов ОСОБА_1 розірвано шлюб, укладений та зареєстрований 11 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

04 грудня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , укладено договір про участь у вихованні та режим побачень з дитиною, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Власенком І.В. Із тексту вказаного договору вбачається, що сторони домовились, що дитина буде проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Після досягнення дитиною 14 років місце її проживання буде визначатися в порядку , визначеному ч. 3 ст. 160 СК України - нею самою.

Згідно п. 3 вказаного Договору за домовленістю сторін ОСОБА_2 має право на безперешкодне спілкування з дитиною у будь-який час на будь-якій території , в тому числі - за межами України. Спілкування дитини з батьком буде відбуватися за місцем, обраним батьком, у місці проживання дитини, за місцем проживання матері або в іншому місці.

Крім того, п. 5 Договору визначено, що матір ОСОБА_1 зобов`язується забезпечити щоденний зв`язок батька з дитиною у будь-який час, за допомогою технічних засобів.

ОСОБА_2 07 березня 2017 року надано заяву, нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глуговською С.Л., в якій він як батько дитини надає свою згоду на виїзд на постійне місце проживання до королівства Іспанії, своїй малолітній доньці ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Житомир. Згідно цієї заяви ОСОБА_2 будь-яких майнових та матеріальних претензій до ОСОБА_4 не має та проти виїзду за кордон до Королівства Іспанії на постійне місце проживання не заперечує.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частини заробітної плати та інших видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімум на дитину відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2017 року до досягнення повноліття.

Державним виконавцем Оболонського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві 26 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 278/2005/17, виданого 06 серпня 2018 року на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року.

Згідно розрахунку заборгованості, проведеного державним виконавцем, станом на 01 березня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим листом Житомирського районного суду Житомирської області складає 264999,06 грн.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до відповіді Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, під час судового засідання, яке відбулось 14 вересня 2023 року та дослідивши матеріали справи, з`ясовано, що з 2017 року мати з дитиною проживають у Королівстві Іспанії, враховуючи вказане Служба позбавлена можливості надати об`єктивний висновок щодо до даного спору.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню,

за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист

її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують,

та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються

на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони

не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої існтанції вірно не погодився з висновком органу опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради, в частині доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки висновок не можна визнати об`єктивним, дитина із матір`ю з 2017 року не проживають на території України, тому служба не мала об`єктивних підстав для прийняття зазначеного висновку.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція прав людини) (пункт 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в цьому випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції прав людини і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції прав людини. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення права неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Статтею 8 Конвенції прав людини гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції прав людини, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України»).

Європейський суд у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява

№ 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим у рішенні Європейського суду у справі «М. С. проти України»

від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.

Встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що стосовно ОСОБА_2 застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на ОСОБА_2 , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька чи матері на краще неможливо, і лише за наявності вини в їх діях.

Неможливість активної участі батька в житті дитини спричинена об`єктивними причинами: проживання та навчання дитини разом з матір`ю за межами України.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини

на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 02 листопада

2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), від 27 квітня 2022 року у справі

№ 221/9049/19 (провадження № 61-9928св21) тощо.

Повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, Київський апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки, оскільки немає підстав вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання дитини та її утримання.

Доводи заявника стосовно не встановлення судом фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, та ненадання належної оцінки зібраним у справі доказам апеляційний суд відхиляє, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 не довела підстав, визначених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав, які є вичерпними.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сірої А.В. без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року- без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Сірої А.В. без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року- без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сірої Аліни Василівни - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

Є.П. Євграфова