Справа № 163/1847/23
Провадження № 2/163/17/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Семенюк К.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про демонтаж камери відеоспостереження та відшкодування моральної шкоди (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_4 ),

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача ОСОБА_3 припинити неправомірні дії шляхом демонтажу камери відеоспостереження прибудинкової території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та знищити усю зібрану щодо нього (позивача) та членів його сім`ї відеоінформацію.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він та відповідач проживають у багатоквартирному будинку за вищевказаною адресою, а саме він з родиною проживає у квартирі АДРЕСА_2 , а родина відповідача у квартирі АДРЕСА_3 . Входи у квартири розділені і кожен власник користується частиною прибудинкової території, яка прилягає до належного їм житла. У лютому 2023 року на своїй прибудинковій території відповідач встановив камеру відеоспостереження, обладнану датчиком руху з кутом огляду 180°, у такий спосіб, що відеоспостереження ведеться за прибудинковою територією, яка прилягає до його (позивача) житла зі сторони входу. Камера здійснює спостереження лише за частиною огородженої прибудинкової території, яка прилягає до житла відповідача, та не здійснює спостереження за входом у квартиру останнього та ділянкою безпосередньо біля входу в його житло. У зв`язку із цим, встановленням у такий спосіб камери відеоспостереження відповідач порушує його особисті права та права членів його сім`ї на особисте життя та його таємницю. Поліція із цього питання рекомендувала звернутись до суду. Користуючись відсутністю реагування з боку поліції та фактичним територіальним обсягом відеоспостереження, відповідач, перебуваючи на території біля свого житла, яка не потрапляє в об`єктив камери, насміхається з його дружини, показуючи на камеру та роблячи непристойні жести, чим систематично принижує її людську гідність та завдає морального страждання. Через перебування під постійним відеонаглядом у його сім`ї виникла напруга та дискомфорт, члени сім`ї почуваються ніяково та сковано, так як відповідач контролює їх кожен крок, їх присутність чи відсутність в квартирі, прихід гостей тощо. Такі неправомірні дії відповідача завдають особливого душевного болю і страждань його малолітнім дітям, оскільки камера обладнана датчиком руху та переміщається по ходу їх руху, внаслідок чого у них виникають панічні напади, особливо у вечірній час та під час сигналу повітряної тривоги. За викладених обставин вважає, що такі неправомірні дії відповідача підлягають припиненню у завлений ним спосіб. Моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях та у приниженні честі та гідності членів його сім`ї, оцінює у грошовому компенсаційному еквіваленті у 2000 гривень.

Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, у якому заперечила заявлені позовні вимоги через їх безпідставність і недоведеність. Зазначила, що позивач не навів норму закону, яка забороняє відповідачу встановлювати відеокамеру чи зобов`язує отримувати від позивача дозвіл на її встановлення. Із наданих позивачем доказів неможливо встановити, що камера здійснює відеофіксацію місця проживання позивача, його особистого життя або членів його родини. Будь-яких інших доказів здійснення відповідачем відеофіксації особистого життя позивача до позову не додано. Тому, враховуючи відсутність законодавчо визначеної заборони встановлювати відеокамери на власній прибудинковій території з метою захисту своїх прав від порушень та протиправних посягань, фізичне розміщення відповідачем камери відеоспостереження не носить протиправного характеру і не заборонено законом. Вимога про стягнення моральної шкоди є похідною, тому через безпідставність основної вимоги, а також недоведеності самого факту заподіяння моральної шкоди, у задоволенні цієї також просила відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив відповідача, у якому зазначив про доведеність обставин, якими він обґрунтовує позов, зокрема доданими відеозаписами. В іншій частині відзиву звернув увагу, що предметом спору є неправомірне втручання в особисте та сімейне життя, а не саме по собі встановлення камери відеоспостереження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав повністю з наведених у позові підстав та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, свої права та інтереси доручив представляти адвокату Климович Т.Д.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з наведених у відзиві мотивів.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, попередньо 16 жовтня 2023 року в канцелярію суду подала заяву, у якій з огляду на її похилий вік та незадовільний стан здоров`я просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 з сім`єю проживає в квартирі АДРЕСА_2 , відповідач ОСОБА_3 з сім`єю в квартирі АДРЕСА_4 .

Зроблені по справі заяви сторін по суті спору беззаперечно свідчать про їх неприязність відносин.

Відповідач ОСОБА_3 на прибудинковій території, якою він користується, встановив камеру відеоспостереження, що підтверджується доданими до позову фотознімками і наданим позивачем відеозаписом.

Зазначена обставина стороною відповідача не заперечується.

Переглянутим в судовому засіданні відеозаписом встановлено, що прилегла до квартир сторін прибудинкова територія розділена парканом, тобто кожна із сторін відповідно до входу до свого житла користується конкретно визначеною відгородженою прибудинковою територією. Камера відеоспостереження встановлена на прибудинковій території, якою користується відповідач, при цьому встановлена на значній висоті над парканом, який розділяє прибудинкові території сторін. Також встановлено, що камера обладнана датчиком руху, оскільки реагує на рухи та повертається у відповідному напрямку; з урахуванням висоти розташування фіксує прибудинкову територію, якою користується позивач з сім`єю, по її периметру.

Допитана як свідок дружина позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що встановлення відповідачем відеокамери на прибудинковій території в першу чергу негативно вливає на її неповнолітніх дітей. Менший син у вечірню пору боїться, оскільки вважає, що «блимаючий маячок» - це летить ракета, а у старшого сина почалась паніка, так як вважає, що за ним постійно стежать, через що у нього суттєво погіршився стан здоров`я. Сама ж вона також відчуває напругу і дискомфорт, оскільки розуміє, що камера її постійно фіксує, а саме коли вона кудись їде, повертається додому, привозить певні речі додому тощо. Відповідач у такий спосіб постійно над нею знущається і насміхається. Через такі обставини чоловік був вимушений звільнитися з роботи, де працював у іншій місцевості, та повністю переїхати до міста Любомль.

З приводу протиправних дій відповідача дружина позивача ОСОБА_5 зверталась до місцевої поліції, на що отримала відповідь від 02.03.2023 № 1077/51/1/01-2023 про наявність у цій ситуації цивільно-правового спору.

Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційний Суд України у рішенні від 20 січня 2012 року у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті34 Конституції України розтлумачив, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 301 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою.

Передбачене даною статтею право гарантує фізичним особам право на особисте життя та його таємницю. Дане право є відповідним розвитком положень ст.32 Конституції України, ст.12 Загальної декларації прав людини, ст.8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та ст.17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Під поняттям «особисте життя» слід розуміти поведінку фізичних осіб поза межами виконання різноманітних суспільних обов`язків, тобто життєдіяльність людини в сфері сімейних, побутових, особистих, інтимних та інших стосунків, що звільнені від «тягаря суспільних інтересів».

Відповідно до ст.307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач, встановивши камеру відеоспостереження, втручається в його особисте життя та життя його сім`ї.

Факт встановлення відповідачем відеокамери, яка обладнана датчиком руху і за своїм розташуванням наближена до межі прибудинкової території, якою користується позивач, є доведеним і не оспорюється стороною відповідача.

Ракурс відеокамери, ураховуючи її місце розташування та кут поворотів, безсумнівно охоплює прибудинкову територію, якою користується позивач, що в судовому засіданні стороною відповідача спростовано не було.

Крім цього, реагування камери відеоспостереження на рухи та здійснення відеоспостереження прибудинкової території, якою користується позивач, підтвердила його дружина в якості свідка із наведення конкретних негативних наслідків, як для неї, так і для неповнолітніх дітей.

У зв`язку із цим, а саме за такою сукупності доказів, суд вважає більш як достатньо доведеним факт здійснення відеоспостереження прибудинкової території позивача з відеокамери, яку встановив відповідач.

Стосовно доводів представника відповідача про недоведеність факту відеофіксації за місцем проживання позивача, то слід зазначити, що позивач не має доступу до встановленої відповідачем камери відеоспостереження, тому будь-яких інших доказів, окрім загального вигляду та місця встановлення камери він об`єктивно не може надати суду. Проте надані позивачем і досліджені в судовому засіданні докази суд вважає достатніми на підтвердження існування обставин, на які він посилає як на підставу своїх позовних вимог.

Суд погоджується з тим, що кожна особа має право використовувати систему відеоспостереження для захисту своєї власності. Разом з тим суд зауважує, що використання таких засобів з цією метою повинно здійснюватись у межах своєї приватної власності, при цьому реалізація такого права не повинна мати наслідком порушення вимог ст.307 ЦК України.

У цій справі, дії відповідача по влаштуванню відеокамери спостереження є не інакше як втручанням в особисте життя позивача та членів його сім`ї, а тому мають бути припинені у спосіб, який буде ефективним для захисту такого права.

Отже, ураховуючи характеристики камери відеоспостереження, а саме її обладнання датчиком руху, суд вважає необхідним її демонтувати з одночасним знищенням усієї зібраної з її використанням інформації щодо позивача та членів його сім`ї.

Відтак, основна вимога за позовом є підставною, обґрунтованою, тому підлягає задоволенню.

Крім цього позивач зазначає, що такими неправомірними діями йому та членам його сім`ї заподіяна моральна шкода.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений у ст.23 ЦК України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Захист певного порушеного права забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (в даному випадку демонтаж відеокамери), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її немайнові права та інтереси.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення права, а має самостійне юридичне значення.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також їх тривалості, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на встановлені у цій справі факти та обставини суд вважає, що влаштування відповідачем відеокамери у встановлений судом спосіб є втручанням в особисте життя позивача та членів його сім`ї, що в силу норм Конституції України є неприпустимим, завдало останнім душевних страждань, а наведене позивачем у цій частині вимог обґрунтування є прийнятним, переконливим і достатнім для підтвердження самого факту заподіяння моральної шкоди.

Разом з цим, на переконання суду, розмір заявленої позивачем моральної шкоди не відповідає принципам співмірності понесених страждань та вважає, що достатньою грошовою компенсацією у відшкодування заподіяної моральної шкоди буде 1000,00 гривень.

Таким чином, з огляду на вищенаведені висновки та мотиви їх прийняття, судом встановлено підстави для часткового задоволення позову.

З огляду на таке рішення на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача, при цьому за вимогою про стягнення моральної шкоди - пропорційно розміру задоволення таких вимог (50%).

До стягнення позивач також заявив 4000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження цих витрат надав: договір про надання правничої допомоги від 07 серпня 2023 року, укладений між ним та адвокатом Перетятьком О.О.; акт приймання наданих послуг від 07.08.2023; квитанцію про оплату наданих послуг.

В акті приймання надання послуг зазначені такі види допомоги (послуг): консультація клієнта 0,5 год вартістю 250 грн; ознайомлення з наданими клієнтом документами 0,5 год вартістю 250 грн; підготовка позовної заяви 3 год вартістю 3000,00 грн; оформлення позовної заяви і доданих до них матеріалів 1 год вартістю 500 грн.

Із матеріалів позову вбачається, що сама позовна заява підписана позивачем ОСОБА_1 . Жодного документу, який би підписував адвокат Перетятько О.О. матеріали справи не містять. Тому суд не вбачає підстав вважати доведеним надання адвокатом зазначених в акті таких послуг як підготовка та оформлення позовної заяви.

У зв`язку із цим фактичними і реальними є лише послуги адвоката по вивченню документів і надання позивачу консультації, вартість яких в загальній сумі становить 500,00 грн.

Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 грн.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 припинити неправомірні дії шляхом демонтажу камери відеоспостереження прибудинкової території багатоквартирного будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 та знищити усю зібрану з використанням цієї камери інформацію щодо ОСОБА_1 та членів його сім`ї.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1610 (одна тисяча шістсот десять) гривень 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 (п`ятсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня складання його повного тексту може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 ; місце проживання АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

третя особа ОСОБА_4 ; місце проживання - АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Дата складання повного тексту судового рішення 20 березня 2024 року.

Головуючий : суддя О.С.Павлусь