Номер провадження: 22-ц/813/2842/24
Справа № 495/1465/22
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Балінського Богдана Вікторовичана ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2023 року, постановлену під головуванням судді Боярського О.О., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи начальник Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федорчук Сергій Георгійович, старший державний виконавець Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на постанову начальника відділу державної виконавчої служби, постанову і бездіяльність старшого державного виконавця, -

в с т а н о в и в:

У вересні2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову начальника відділу державної виконавчої служби, постанову і бездіяльність старшого державного виконавця, в якій просив:

- поновити строки оскарження постанови начальника відділу ДВС про результати перевірки законності виконавчого провадження від 06.07.2023 року та постанови старшого державного виконавця про відновлення виконавчого провадження від 06.07.2023 року у зв`язку з не надісланням їх копій боржнику у встановлені для цього законом строки та отримання їх представником останнього 15.09.2023 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження;

- скасувати постанову начальника Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федорчука С.Г. про результати перевірки законності виконавчого провадження від 06 липня 2023 року (виконавче провадження № 71699187);

- скасувати постанову старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Балінського Б.В. про відновлення виконавчого провадження від 06 липня 2023 року (виконавче провадження № 71699187).

В обґрунтування своєї ОСОБА_2 зазначив, щопостановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.01.2023 року у справі про адміністративне правопорушення № 495/1465/22 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

01 травня 2023 року вказана постанова суду, як виконавчий документ, надійшла до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) для примусового виконання.

На підставі цього, постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Балінського Б.В. 03 травня 2023 року відкрито виконавче провадження № 71699187, у якому розмір штрафу, який підлягає стягненню в примусовому порядку подвоєний і становить 34 000 грн. відповідно.

Разом з тим, після винесення постанови суду у справі про адміністративне правопорушення і до моменту її звернення до примусового виконання копія постанови правопорушнику не вручалася та отримана ним лише 11 травня 2023 року, під час звернення до суду, після того, як йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження.

Отримавши копію постанови суду і ознайомившись з її резолютивною частиною щодо порядку і строку сплати правопорушником накладеного на нього штрафу, ОСОБА_1 того ж дня, 11 травня 2023 року, звернувся до старшого державного виконавця відділу ДВС, якому повідомив обставину отримання ним такої постанови вперше та сплатив визначений в ній штраф у розмірі 17 000 грн. разом з виконавчим збором в сумі 1 700 грн. та витратами виконавчого провадження в сумі 69 та 159 грн., що підтверджується квитанцією № 41144894 від 11.05.2023 року.

Наступного дня, розпорядженням старшого державного виконавця Балінського Б.В. від 12.05.2023 року № 71699187 сплачені скаржником грошові кошти в розмірі 17 000 грн., що надійшли на рахунок обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 495/1465/22, виданого 30.01.2023 року було перераховано на казначейські рахунки Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, призначені для зарахування адміністративних штрафів.

19 травня 2023 року постановою старшого державного виконавця виконавче провадження № 71699187 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, 14 вересня 2023 року, ОСОБА_1 був сповіщений старшим державним виконавцем про необхідність сплати другої частини штрафу. З метою визначення причин такої вимоги представником скаржника 15 вересня 2023 року здійснено ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження безпосередньо у відділі ДВС.

Під час ознайомлення стало відомо, що постанова старшого державного виконавця Балінського Б.В. від 19 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження згодом була скасована постановою начальника відділу ДВС від 06 липня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження. Остання мотивована виключно тим, що стягнення не проведено у повному обсязі, у сумі 34 000 грн. На підставі цієї постанови старшим державним виконавцем Балінським Б.В. цією ж датою винесено окрему постанову про відновлення виконавчого провадження.

Скаржник зазначав, що під час перевірки начальником відділу ДВС Федорчуком С.Г. законності виконавчого провадження боржник до цього процесу не залучався і не повідомлявся.

Крім того, самі постанови начальника відділу ДВС і старшого державного виконавця щодо відновлення виконавчого провадження скаржнику не надсилалися, що прямо вбачається з матеріалів виконавчого провадження.

Скаржник вважає, що недотримання, встановлених законом вимог до піддання особи заходам впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, у вигляді примусового стягнення штрафу у подвійному розмірі, прямо призводить до невиправданого і незаконного втручання в його право на мирне володіння майном (власні доходи), а тому постанова начальника відділу ДВС про результати перевірки законності виконавчого провадження та постанова старшого державного виконавця про відновлення виконавчого провадження мають бути скасовані.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2023 року скарга ОСОБА_1 задоволена.

Поновлено строки оскарження постанови начальника відділу ДВС про результати перевірки законності виконавчого провадження від 06.07.2023 року та постанови старшого державного виконавця про відновлення виконавчого провадження від 06.07.2023 року у зв`язку з не надісланням їх копій боржнику у встановлені для цього законом строки та отримання їх представником останнього 15.09.2023 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Скасовано постанову начальника Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федорчука С.Г. про результати перевірки законності виконавчого провадження від 06 липня 2023 року (виконавче провадження № 71699187).

Скасовано постанову старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Балінського Б.В. про відновлення виконавчого провадження від 06 липня 2023 року (виконавче провадження № 71699187).

Не погоджуючись з ухвалою суду, старший державний виконавець Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Балінський Б.В.звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій проситьухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, щосудом першої інстанціїне було враховано те, що виконаним рішення вважається тоді, коли з боржника стягнуто борг у повному обсязі, однак боржником було сплачено частково суму боргу, що не є достатньою підставою для закінчення виконавчого провадження.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, адвокат ГулаА.С., представник ОСОБА_1 просить закрити апеляційне провадження та повернути апеляційну скаргу апелянту, посилаючись на те, що перегляд справи не належить до сфери цивільної юрисдикції, так як суд розглянувши справу по суті встановив допущені помилки в процесі притягнення особи до адміністративної відповідальності та фактично відновив її порушене право на сплату присудженого штрафу в одинарному розмірі.

В судове засідання, призначене на 19 березня 2024 року учасники справине з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 167, 168-170).

До суду від старшого державного виконавця Балінського Б.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі державного виконавця (а.с. 175-180).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконанні у Білгород-Дністровському відділі державної виконавчої служби Білгород-Дністровського району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) перебуває виконавче провадження ВП №71699187 з примусового виконання постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 січня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладанням на нього штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік (а.с. 17-19,33).

З матеріалів справи вбачається, що 01 травня 2023 року вказана постанова суду, як виконавчий документ, надійшла до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) для примусового виконання.

Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Балінського Б.В., 03 травня 2023 року відкрито виконавче провадження № 71699187, у якому розмір штрафу, який підлягає стягненню в примусовому порядку подвоєний і становить 34 000 грн.

ОСОБА_1 11 травня 2023 року, отримавши копію постанови суду і ознайомившись з її резолютивною частиною щодо порядку і строку сплати правопорушником накладеного на нього штрафу, на наступний день, а саме 12 травня 2023 року, звернувся до старшого державного виконавця відділу ДВС, якому повідомив обставину отримання ним такої постанови вперше та сплатив визначений в ній штраф у розмірі 17 000 грн. разом з виконавчим збором в сумі 1 700 грн. та витратами виконавчого провадження в сумі 69 та 159 грн., що підтверджується квитанцією № 41144894 від 11.05.2023 року.

12.05.2023 року за розпорядженням старшого державного виконавця Балінського Б.В. за № 71699187 сплачені скаржником грошові кошти в розмірі 17 000 грн., перераховано на казначейські рахунки Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, призначені для зарахування адміністративних штрафів.

19 травня 2023 року постановою старшого державного виконавця виконавче провадження № 71699187 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, 14 вересня 2023 року, ОСОБА_1 був сповіщений старшим державним виконавцем про необхідність сплати другої частини штрафу у розмірі 17000 гривен.

Під час ознайомлення ОСОБА_1 стало відомо, що постанова старшого державного виконавця Балінського Б.В. від 19 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження постановою начальника відділу ДВС була скасована від 06 липня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження. Остання мотивована виключно тим, що стягнення не проведено у повному обсязі, у сумі 34 000 грн. На підставі цієї постанови старшим державним виконавцем Балінським Б.В. цією ж датою винесено окрему постанову про відновлення виконавчого провадження.

Скаржник зазначив, що постанову про притягнення до адміністративної відповідальності він отримав 11 травні 2023 року та на наступний день в повному обсязі все сплатив.

Скаржник вважав, що підстав подвоювати штрафні санкції у державного виконавця не було, а також не було підстав у начальника відділу скасовувати постанову державного виконавця про закінчення провадження у зв`язку з несплатою в повному обсязі подвійного штрафу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що судом першої інстанції провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , відкрито відповідно до норм ЦПК (а.с. 53).

Задовольняючи вимоги скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції повністю погодився з доводами скаржника, застосувавши норми цивільно-процесуального законодавства.

Так, у статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року N 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Виконання постанов про накладення адміністративних стягнень врегульовано у статтях 298-305 у розділі V Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зокрема, у статті 304 КУпАП, передбачено, що питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

У статті 305 КУпАП, передбачено, що контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Згідно із частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з положеннями статей 447 та 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто, зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Отже, і механізм судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, визначений статтею 382 цього Кодексу, не підлягає застосуванню до цих правовідносин (щодо накладення адміністративного стягнення).

Тобто, згідно з наведеними нормами ЦПК України та КАС України право на звернення зі скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами цивільного та адміністративного судочинства відповідно, та його примусовим виконанням.

Згідно із частиною першою статті 74 Закону N 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Проте, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. (пункт 71 постанови ВП ВС від 23 листопада 2021 року у справі N 175/1571/15 (провадження N 14-51цс21)).

Згідно зі статтею 7 Закону N 1403-VIII державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відтак, за змістом зазначеного Закону, державний виконавець є державним службовцем і одночасно суб`єктом владних повноважень, діяльність якого підпадає під контроль судових органів, що видали виконавчий документ.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність.

У справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява N 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження (частина перша, пункт 1 частини другої статті 19 КАС України у відповідній редакції).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі: Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як убачається зі скарги, оскаржувані дії державного виконавця стосуються примусового виконання судового рішення про накладення адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця як окремої категорії адміністративного спору.

У частині першій цієї статті зазначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді скарги не було взято до уваги положення ст. 447 ЦПК України, за якою сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Тобто, зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як вбачається зі скарги, що ОСОБА_1 оскаржує постанову начальника відділу державної виконавчої служби та постанову і бездіяльність старшого державного виконавця, які стосуються примусового виконання судового рішення про накладення адміністративного стягнення за КУпАП.

Такі справи (про накладення адміністративного стягнення) розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.

Оскільки, у справі, яка розглядається, ОСОБА_1 оскаржує дії старшого державного виконавця та начальника відділу державної виконавчої служби у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, то скарга не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки оскаржується постанова державного виконавця про арешт коштів (майна) боржника, постановлена на виконання судового рішення, прийнятого за правилами КУпАП.

Тобто, в даному випадку відсутня обставина ухвалення судового рішення за правилами цивільного судочинства, що виключає можливість оскарження дій державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року по справі № 757/62025/17-ц ).

За таких обставин, слід дійти висновку про те, що скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 цього Кодексу, суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2023 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та ч. 1 ст. 377 ЦПК України.

Також колегія суддів, зазначає, що при скасуванні ухвали суду з зазначених підстав, апеляційний суд вважає також недоцільним робити аналіз доводам апеляційної скарги старшого державного виконавця про невраховування того, що виконаним рішення вважається тоді, коли з боржника стягнуто борг у повному обсязі, однак боржником було сплачено частково суму боргу, що не є достатньою підставою для закінчення виконавчого провадження, так як вони можуть стати предметом розгляду справи в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд його скарги здійснюється за правилами адміністративної юрисдикції, у зв`язку з чим він має право протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до Одеського апеляційного суду з заявою про направлення справи до суду першої інстанції за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст.255, 256, 368, 372, 374, 377, 381-384, 387 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Балінського Богдана Вікторовича задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи начальник Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федорчук Сергій Георгійович, старший державний виконавець Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на постанову начальника відділу державної виконавчої служби, постанову і бездіяльність старшого державного виконавця закрити.

Роз`яснити заявнику право на звернення з даною скаргою в порядку адміністративного судочинства.

Роз`яснити заявнику його право протягом десяти днів з дня отримання ним постанови звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20 березня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ В.В. Кострицький

______________________________________ Н.В. Стахова