ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5370/20 Номер провадження 22-ц/814/330/24Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

при секретарях Сальній Н.О., Філоненко О.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Расулова К.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2020 року ухваленого у складі головуючого судді Савченко Л.І., повний текст судового рішення виготовлено дати не вказано, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою.

Позов мотивовано тим, що нею 20 грудня 2019 року надано ОСОБА_1 позику грошові кошти у розмірі 7 500 доларів США на строк до 01.05.2020 року. Зазначені обставини підтверджуються розпискою. На момент подачі позовної заяви, згідно офіційного курсу НБУ 1 долар США становить 26,7303 грн., таким чином , сума боргу за розпискою становить 200 477,25 грн. Відповідач ухиляється від повернення суми заборгованості, чим порушує взяті на себе зобов`язання.

Зазначивши вищевикладене ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 борг у розмірі 200 477,25 грн., судові витрати у вигляді судового зборру у сумі 2004,77 грн. та витрати на професійну справничу допомогу у розмірі 10 450 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2020 рокупозовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 200 477,25 грн., судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2004,77 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 450 грн., а всього 212 932,02 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2023 рокузаяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 20202 року у справі № 554/5370/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою залишено без задоволення.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04.11.2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що розглядом справи проведено без її участі чим порушено право на захист, вказує, що вона була позбавлена можливості прийняти участь у розгляді справи, заперечувати проти позову, заявляти відповідні клопотання, в т.ч. клопотання про витребування оригіналу розписки, призначення відповідних почеркознавчих експертиз, надати докази щодо своїх заперечень.

Зазначає, що не отримувала у борг кошти від ОСОБА_2 , в наданій копії розписки відсутній її підпис.

За фактом підроблення розписки Полтавським районним управлінням поліції ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування під №0000157.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач та її представник адвокат Балабанов Г.Л. будучи повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.2 ст. 131 ЦПК України на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши відповідача ОСОБА_1 її представника адвоката Расулова К.Т., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 20 грудня 2019 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала від ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові кошти у розмірі 7 500 доларів США, які зобов`язалася повернути до 01 травня 2020 року, що підтверджується розпискою від 20 грудня 2019 року (а.с.5).

Факт отримання коштів відповідачем засвідчено свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про стягнення позики у сумі 7500 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем доведено належними та допустимими доказами, що відповідач, отримавши в позику зазначені грошові кошти, у визначений строк не повернув.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду не вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №319/1669/16, від 08 .07.2019 у справі №524/4946/16, від 12.09.2019 у справі №604/1038/16 та від 23.04.2020 у справі №501/1773/16-ц.

Згідно зі статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, від 02.07.2014 у справі №6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі №6-996цс17.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви додано лише копію розписки ОСОБА_1 , оригінал розписки матеріали справи не містять.

Розгляд справи у суді першої інстанції неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою сторін, у судове засідання 04.11.2020 року позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. У справі проведено заочний розгляд. За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не досліджувався оригінал розписки.

Позивачем не надано оригінал розписки до суду апеляційної інстанції.

Отже, за вказаних обставин колегія суддів позбавлена можливості встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, визначити дійсний зміст та достовірність документів, на підставі яких доводиться факт укладення договору позики і його умов, а тому приходить висновку про недоведеність позивачем існування невиконаного зобов`язання відповідача на момент розгляду справи.

З огляду на викладені норми матеріального права та сталу позицію Верховного Суду щодо їх застосування, суд апеляційної інстанції виходить з того, що позивач не довів наявності обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог, не довів факту укладення договору позики та не надав суду оригіналу розписки, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2020 року з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст. 374, п.3, 4 ч.1 ст. 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 20.12.2019 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3007,16 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 березня 2024 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль