Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/302/24
Провадження по справі № 2/514/213/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді - Кравченко П.А.,

за участю секретаря судового засідання - Мельниченко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2017 року. Від даного шлюбу сторони мають одну малолютню дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, сім`я фактично розпалась, подружжя припинили шлюбно-сімейні відносини та збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та відповідача.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 27 березня 2024 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Здійснено перехід до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом сторін).

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 01 травня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду.

Позивач за первісним позовом та відповідач за об`єднаним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої первісні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, справу просила розглянути без її участі.

Відповідач за первісним позовом та позивач за об`єднаним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої первісні позовні вимоги визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, справу просив розглянути без його участі.

Представник третьої особи: Служби у справах дітей Тарутинської селищної ради Башли І.П. в судове засідання не з`явилися, вважала можливим визначити місце проживання дитини разом із батьком, просили розглянути справу без їх участі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони 05 травня 2017 року уклали шлюб, який був зареєстрований Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Від даного шлюбу сторони має малолітню дитину: ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ( а.с.24).

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Щодо зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з батьком суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини.

З акту обстеження умов проживання, складеного начальником служби у справах дітей Тарутинської с/ради ОСОБА_4 , головним спеціалістом служби у справах дітей ОСОБА_5 від 29.02.2024 року, вбачається, що в будинку, де проживає батько дитини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з 7 кімнат, кухня, коридор, ванна кімната. Умови проживання відповідають нормам. В будинку зроблений сучасний ремонт, кімнати обладнані меблями, технікою. Продукти харчування в достатній кількості. Для виховання та розвитку дитини створено умови: а саме, для дитини виділена окрема кімната, яка обладнана сучасними меблями та побутовою технікою в наявності іграшки дитячі, Єгор є учнем 1 класу Ярівською ЗОШ та відвідує спортивний гурток. Під час бесіди ОСОБА_2 встановлено, що мати дитини з родиною не проживає з 03.02.2024 року. На момент обстеження житлових умов, ОСОБА_1 , яка є матір`ю малолітнього ОСОБА_6 була відсутня за місцем реєстрації та дитиною було зазначено, що його мати вже тривалий час з ними не проживає.

Згідно протоколу бесіди від 07.03.2024 року з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено що під час перевірки житлово-побутових умов проживання, що у будинку створені умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Також встановлено, що за даною адресою зареєстровані та проживають: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але з 03.02.2024 року у будинку не проживає. В ході бесіди з дитиною, малолітній ОСОБА_9 повідомив про те, що він є учнем 1 класу та продовжує відвідувати спортивний гурток по дзюдо, а також зазначив, що його мати з ним не проживає, дуже рідко спілкується з ним у телефонному режимі.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Тарутинської селищної ради Болградського району,вважає доцільним визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом їз батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно до ч.4 ст.29 ЦК України та ч.1 ст.160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Згідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде більш сприятливим для дитини, ніж визначення місця проживання дитини з батьком не встановлено.

Мати дитини, яка має однакові права з батьком дитини відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд вважає, що враховуючи вік та стать дитини, тривалість проживання малолітньої дитини з батьком, добросовісне виконання позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на його виховання та розвиток, визначення місця її проживання у цій справі з батьком буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

При цьому, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права матері, відповідача за зустрічним позовом спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно нього та участі у його вихованні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 7, 19, 141, 160, 161 СК України, статтями 4, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 200, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 05 травня 2017 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 33 - розірвати.

Позивачу після розірвання шлюбу залишити прізвище набуте нею під час реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 ».

Надіслати наявне рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили до Тарутинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Роз`яснити, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу, є наявне рішення суду про розірвання шлюбу, після набрання ним законної сили.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.А. Кравченко