Справа № 346/191/24
Провадження № 2/346/647/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді П`ятковського В.І.

секретаря Насадик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно - частку житлового будинку, господарських будівель та споруд,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_2 , в м. Всеволожськ Всеволожського району Ленінградської області російської федерації. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим нотаріусом Всеволожського нотаріального округу Ленінградської області Демідчіком Є.В. і зареєстрованим в реєстрі № 0-80, відповідно до якого все його рухоме і нерухоме майно, власником якого він буде на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого воно не складалася б, заповів йому.

Вказує, що до складу спадщини після смерті брата входить частка житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

З метою оформлення права на спадщину за заповітом він звернувся із відповідною заявою до державного нотаріуса. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому відмовлено, у зв`язку із відсутністю документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно.

Позивач зазначає, що на підставі рішення суду за ним та братом ОСОБА_2 визнано право власності в рівних частках на вказаний житловий будинок.

Однак брат до дня смерті не встиг зареєструвати за собою право власності на належну йому 1/2 частку спірного житлового будинку.

Просить суд визначити, за ним право власності на частку вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

В судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Волошанська подала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала, розгляд справи просить проводити в її та позивача відсутності.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника Коломийської міської ради, щодо позову не заперечив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2006 року (справа № 2-1792, 2006 рік) за позивачем та ОСОБА_2 визнано право власності в рівних частках на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 13).

На підставі вказаного судового рішення ОКП «Коломийське бюро технічної інвентаризації» 29 січня 2007 року зареєструвало за позивачем право власності на частку вказаного нерухомого майна, номер запису 6481 в книзі 65 (а.с. 14).

ОСОБА_2 до дня його смерті право власності на свою частку у вказаному майні не встиг зареєструвати, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, випискою з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації» за № 78801 від 14.12.2023 року (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в м. Всеволожськ, Всеволожського району Ленінградської області російська федерація, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7-8).

Після його сметі відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим нотаріусом Всеволожського нотаріального округу Ленінградської області Демідчіком Є.В. і зареєстрованим в реєстрі № 0-80, відповідно до якого ОСОБА_2 заповів все своє рухоме і нерухоме майно, власником якого він буде на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося б ОСОБА_1 (а.с. 9-10).

До складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 входить 1/2 частка вказаного будинковолодіння.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права власності.

Згідно п.п. 1.12 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотпаріальних дій нотаріусами України « якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право».

Статтею 1 Закону України « Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою, об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Об`єднаною Палатою Верховного Суду в подібних правовідносинах в постанові від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 вказано, що у випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та статтею 1269 ЦК України; якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця».

Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно вимог ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно вимог ч. 1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Оскільки спірне нерухоме майно знаходиться в м. Коломия, з метою оформлення спадщини за заповітом позивач звернувся із відповідною заявою до Державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк, яка своєю постановою від 30 листопада 2023 року відмовила ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.12).

Згідно п.п. 4.16, 4.19 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Отже, за відсутності державної реєстрації права власності за спадкодавцем на вказане спадкове майно дія державного нотаріуса у відмові у вчиненні нотаріальної дії по видачі мені свідоцтва про право на спадщину є правомірною.

Відсутність державної реєстрації за спадкодавцем права власності на вказане спадкове майно не позбавляє права успадкування даного майна виходячи з нижченаведеного.

Верховний Суд в постанові від 28 червня 2023 року в справі № 539/5295/21 вказав, що « державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 06 жовтня 2021 року у справі № 910/13574/20.».

Верховний Суд вирішуючи спори в подібних правовідносинах неодноразово зазначав, що до складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке належним чином не зареєстроване, проте набуття такого права власності відбулось з дотриманням чинного законодавства ( постанови Верховного Суду від 17.08.2023 року в справі № 758/334/17, від 14 серпня 2019 року в справі N 523/3522/16-ц, від 26 лютого 2020 року в справі № 188/773/17). При цьому Верховний Суд виснував, що виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини і у випадку, коли спадкодавець не здійснив державну реєстрацію права на майно, що входить до складу спадщини і може бути успадкованим.

В судовому засіданні встановлено, та доведено, що ОСОБА_2 набув право власності на частку спірного нерухомого майна в законному порядку на підставі судового рішення.

Виходячи з того, що позивачу на праві власності належить частка будинковолодіння і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, він не взмозі оформити власність через те що частка спадкодавця не зареєстрована належним чином. Представник відповідача як орган місцевого самоврядування не заперечує щодо визнання за ним права власності на частку нерухомого майна, тому суд вважає за можливе позов задовольнити.

На підставі наведеного та підставі ст. 71 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 1216 -1218, 1220, 1222, 1268- 1270 ЦК України, керуючись ст.ст. 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженцем м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, жителем АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: П`ятковський В. І.