Справа № 180/1037/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Хомченко С.І.

за участю секретаря - Меньшикової А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2022 року первісний позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позову вказав, що з 2001 року з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, в 2022 році шлюб розірвано. 28.10.2015 року було придбано автомобіль «Renault Megane», номер кузова НОМЕР_1 , 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу зареєстровано на відповідача. Також, 07.07.2016 року було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Вважає придбане майно спільною сумісною власністю. Також в період шлюбу було набуто право власності на будинок АДРЕСА_2 , який не є спільною власністю подружжя, оскільки був набутий шляхом укладання договору міни на квартиру, яка набута ним внаслідок приватизації відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та була особистою приватною власністю. Просить суд визнати за відповідачем право власності на автомобіль «Renault Megane», номер кузова НОМЕР_1 , 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу; визнати за ним право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

12.10.2022 року відповідач надала відзив на позов в якому просить суд позов ОСОБА_1 задовольнити частково - в частині визнання права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , визнання за нею права власності на автомобіль «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_2 та сплати частки його вартості в сумі 41000 грн.

12.10.2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява, в обгрунтування якої позивач ОСОБА_4 зазначила, що з 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Рішенням Марганецького міського суду від 31.08.2022 року шлюб було розірвано. Під час спільного проживання ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_2 . Придбане майно зареєстроване на її ім`я. Також, в період шлюбу був придбаний будинок АДРЕСА_2 з доплатою в інтересах сім`ї, для вирощування городини. Вважає, що їй належить частка вказаного будинку. Тому просить суд визнати за нею право власності на частину спільного сумісного майна яким є житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку для його обслуговування.

22.08.2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому пояснив, що вважає вимоги ОСОБА_4 надуманими та необгрунтованими. Він, ОСОБА_1 став власником спірного будинку АДРЕСА_2 на підставі договору міни за умовами якого ОСОБА_1 фактично розрахувався за будинок особистою приватною власністю, а саме приватизованою ним квартирою АДРЕСА_3 , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на майно, виданого Органом приватизації виконкому Марганецької міської ради Дніпропетровської області 15.02.2008 року на підставі розпорядження №17 від 05.02.2008 року на право власності на яку було зареєстроване 24.09.2013 року, отже придбаний ним будинок АДРЕСА_2 придбаний ним за особисті кошти та є його особистою власністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , кожен окремо, підтримали позовні вимоги, просили задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнали, просили відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 , кожен окремо, позовні вимоги ОСОБА_1 визнали та просили задовольнити. але з урахуванням оцінки автомобіля, яка була проведена поініціативі ОСОБА_4 . Зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі, оскільки будинок був придбаний за договором міни і є спільним майном.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007№11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до підпункту 4 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2001 року по 31.08.2022 року, і цей факт підтверджено сторонами у судовому засіданні (а.с. 8 - копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 ).

В період шлюбу, 07.07.2016 року сторонами була придбана квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, форма власності приватна, власник ОСОБА_4 (а.с.9-10).

28.10.2015 року подружжям був придбаний транспортний засіб - автомобіль марки «Renault Megane», номер кузова НОМЕР_1 , 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , власник автомобіля ОСОБА_4 (а.с.11,36).

Згідно звіту про оцінку майна №09102022/4603, складеного 09.10.2022, СОД ОСОБА_5 , вартість автомобіля марки «Renault Megane», номер кузова НОМЕР_1 , 2009 року випуску, складає 82000 грн. (а.с.37-42).

У судовому засіданні сторони погодились з даною оцінкою автомобіля та просять суд врахувати її при поділі вказаного сільного майна при стягненні з відповідачки компенсації 1/2 частини його вартості.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя обгрунтований та підлягає задоволенню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя суд приходить до наступного.

Згідно договору мін від 25.10.2013 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.104-106).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно з абзацом 1 ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизацією державного житлового фонду є відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 став власником спірного будинку АДРЕСА_2 на підставі договору міни за умовами якого ОСОБА_1 фактично розрахувався за будинок особистою приватною власністю, а саме приватизованою ним квартирою АДРЕСА_3 , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на майно, виданого Органом приватизації виконкому Марганецької міської ради Дніпропетровської області 15.02.2008 року на підставі розпорядження №17 від 05.02.2008 року на право власності на яку було зареєстроване 24.09.2013 року, отже придбаний ним будинок АДРЕСА_2 придбаний ним за особисті кошти та є його особистою власністю.

15.02.2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №201/6987/20 досліджував питання щодо приватизації житла під час шлюбу це особиста приватна чи спільна сумісна власність подружжя та дійшов до наступного висновку, що лише у період часу з 08.02.2011 року до 12.06.2012 року включно, житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, визнавалось спільною сумісною власністю подружжя. У інші періоди дії ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» таке житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації.

Також в період часу з 08.02.2011 року до 12.06.2012 року земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному із подружжя із державного земельного фонду, у т.ч. приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08.02.2011 року та після 12.06.2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності дружина або чоловіка, яка використала своє право на безоплатне отримання часини земельного фонду.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи ОСОБА_4 стосовно того, що на момент укладення договору міни була здійснена доплата спільними грошовими коштами, суд вважає необгрунтованими, оскільки дане твердження не підтверджено жодними доказами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя необгрунтований, та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 підлягає також стягненню судовий збір на користь позивач ОСОБА_1 в розмірі 2450 гривень 00 копійок.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 174, 209, 213-215, 263-268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на транспортний засіб марки «Renault Megane», номер кузова НОМЕР_1 , 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 28.10.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу в розмірі 41000 грн..

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ,

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2450 гривень 00 копійок.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко