ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5070/24 Справа № 932/3041/22 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І.А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2022 року ОСОБА_4 звернулася до суду з, уточненим 07 лютого 2023 року, позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Шоста ДДНК, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири, розташованої у АДРЕСА_1 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є вона, дружина померлого відповідачка ОСОБА_1 та її сестра третя особа ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що вона у встановлений законом строк подала заяву до державного нотаріуса Сьомої ДДНК про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, оскільки у неї відсутні будь-які документи на спадкове майно. В подальшому її сестра ОСОБА_3 відмовилась від своєї частки у спадщині на її, користь просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частини квартири, розташованої у АДРЕСА_1 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2024 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя та до спадкової маси могла увійти тільки 1/2 її частина, яка і підлягала б поділу між спадкоємцями.

08 травня 2024 року Дніпровська міська рада надала відзив на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 .

Згідно договору купівліпродажу від 04 лютого 2000 року, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 продала квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 .

Отже, за вищевказаним договором померлий спадкодавець ОСОБА_5 став одноособовим власником квартири.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме квартири, розташованої у АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження позивач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_5 .

Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Як встановлено судом, на спадщину претендує дружина померлого відповідачка ОСОБА_1 та донька померлого позивачка ОСОБА_2 .

Постановою нотаріуса Сьомої ДДНК від 03 червня 2022 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що позивачка та відповідачка ОСОБА_1 є спадкоємицями першої черги та мають право на спірне спадкове майно після смерті ОСОБА_5 у рівних частках, тому позов є доведеним та обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15,16 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (частина перша статті 1226 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України).

Тлумачення статті 1273 ЦК України свідчить, що відмова від прийняття спадщини може бути здійснена протягом строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Право на відмову від прийняття спадщини існує у спадкоємця лише в межах строку, встановленого для прийняття спадщини, після спливу якого відмова не допускається і продовження (поновлення) якого законом не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цей принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно визначати правову підставу та предмет позову.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 є позивачка (донька померлого), відповідачка ОСОБА_1 (дружина померлого) та відповідачка ОСОБА_3 (донька померлого, яка від своєї частини спадщини відмовилася на користь позивачки).

Спірна квартира була набута спадкодавцем у власність 04 лютого 2000 року на підставі договору-купівлі продажу, який було укладено між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_5 .

Так, дійсно вказаний договір було вчинено під час перебування відповідачки ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем ОСОБА_5 .

Втім судом першої інстанції правильно було встановлено, що за вищевказаним договором померлий спадкодавець ОСОБА_5 став одноособовим власником спірної квартири.

Незважаючи на те, що відповідачка та спадкодавець перебували у шлюбі на момент посвідчення договору купівліпродажу від 04 лютого 2000 року, право спільної сумісної власності на це майно не виникло, оскільки, для набуття права спільної сумісної власності на квартиру сторони повинні вчиняти спільні зусилля, фінансові (матеріальні) вкладення та набувати таким чином спільне майно.

Сам по собі факт переходу особистого майна від одного з подружжя до іншого не створює у подружжя прав та обов`язків щодо спільної сумісної власності, та доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином до спадкової маси яка підлягає до поділу входить уся спірна квартира, а не лише її 1/2 частина, як на тому наголошує в апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно необґрунтованості позову, не можуть бути прийняті до уваги.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров