ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1873/24 Справа № 212/7124/23 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Бортник В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/7124/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторінгс», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Виноградова Владислава Юріївна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторінгс» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Власенко М.Д., повний текст рішення складено 30 жовтня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторінгс», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Виноградова Владислава Юріївна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 січня 2008 року між позивачем та ПАТ КБ Надра укладено кредитний договір №748339/ФЛ (Автопакет) за умовами якого позивачу було надано кредит на споживчі цілі у національній валюті на суму 19900 грн. зі сплатою 2,7% на місяць, терміном користування до 15 січня 2011 року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2011 року з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 43578,13 грн. Рішення суду було виконано позивачем у 2012-2013 році. Незважаючи на це 10 червня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. вчинено виконавчий напис №694 щодо звернення стягнення на грошові кошти у сумі 125776,95 грн. з позивача на користь ТОВ «ФК Факторінгс» за кредитним договором №748339/ФЛ від 16 січня 2008 року. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат». При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано та не перевірено факту наявності спору щодо заборгованості, а також не звернуто уваги на відсутність факту нотаріального посвідчення договору. За оскаржуваним виконавчим написом стягнення проводиться за період, що виходить за межі терміну повернення та терміну дії договору.

На підставі вказаного, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №694 вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю., стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ФК Факторінгс безпідставно набуті кошти у сумі 118322,74 грн. та судові витрати у сумі 16610,40 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року позов задоволено - визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №694, вчинений 10 червня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою Владиславою Юріївною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторінгс» заборгованості за кредитним договором у розмірі 124531 гривні 63 копійки.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторінгс» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 118322 гривні 74 копійки.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторінгс» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 15000 гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторінгс» на користь держави судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням в частині стягнення витрат на правову допомогу, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду у цій частині скасувати, та ухвалити нове - про стягнення з відповідача 5000 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування зазначив, що розмір витрат на правову допомогу не відповідає вимогам розумності та справедливості. Визначальним фактором співмірності понесених витрат є складність справи, яка характеризується її нестандартністю, відсутністю усталеної судової практики та необхідністю прямої участі адвоката для захисту інтересів клієнта.

Судом не врахована складність справи та виконаної АБ «Бражник і партнери» роботи, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських послуг та їх розміру.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач просить скасувати як незаконне рішення суду лише в частині стягненні витрат на правову допомогу у сумі 15000 грн. Таким чином, у іншій частині судове рішення не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 16 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ Надра укладено договір Автопакет №748339/ФЛ, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 198000 грн. у порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с.45, 46).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Надра заборгованість за кредитним договором у розмірі 43578,13 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 435,78 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. (а.с.15-17).

10 червня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою Владиславою Юріївною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 694 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Факторінгс» заборгованості, яка виникла за Договором Автопакет №748339/ФЛ від 16 січня 2008 року, який укладений між ОСОБА_1 та ВАТ КБ Надра, яка становить 124531,63 грн. та складається з: 90899 грн. - основний борг, 33632,63 грн. проценти. Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 вересня 2018 року по 09 червня 2021 року (а.с.11).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою Олександром Володимировичем від 17 січня 2022 року відкрито виконавче провадження №68179598 з примусового виконання виконавчого напису №694, вчиненого 10 червня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою Владиславою Юріївною (а.с.12-14).

Стягуючи з відповідача на користь позивач витрати на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з наявності підтверджених позивачем понесених витрат на професійну правничу у розмірі 15 000 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст.137 ч.1 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 цієї норми, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.3 вказаної норми, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.141 ЦПК України інші, крім судового збору, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, згідно з статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Встановлено, що між 01 вересня 2023 року між АБ «Бражник і партнери» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №273, відповідно до п.1.1 якого Адвокатське бюро зобов`язується надати клієнту визначену цим договором правову допомогу, а клієнт зобов`язується сплатити винагороду адвокатському бюро.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи заявником подані: договір про надання правової допомоги №273 від 01 вересня 2023 року, укладеного з АБ Бражник і партнери; акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги №273 від 12 вересня 2023 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №52 від 12 вересня 2023 року про сплату ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 15000 грн.

Відповідно до розділу 7 договору вбачається, що АБ Бражник і партнери було надано позивачу наступні послуги: усні консультації та роз`яснення з правових питань щодо відкриття виконавчого провадження - 1000 грн., адвокатський запит щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №68179598 - 1000 грн., ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №68179598, їх вивчення та детальний аналіз - 1000 грн., складання та подання до суду клопотання про витребування судом у приватного нотаріуса документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис - 1000 грн., складання та подання до суду позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 11000 грн. (а.с.20-27).

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України, законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та він не може діяти на користь будь-якої із сторін, що відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі №520/9115/19 викладено правову позицію, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

У постанові Верховного Суду від 04 червня 2021 року по справі №380/887/20 зазначено, що судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, оцінюючи характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатським бюро часу, обсягу наданих послуг та складністю справи, колегія суддів дійшла висновку, про часткове задоволення апеляційної скарги та зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 7000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За ст.452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

З огляду на зазначене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду у частині стягненні витрат на правову допомогу зміні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторінгс» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року у частині стягнення витрат на правову допомогу - змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторінгс» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 7 000 гривень

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: