Єдиний унікальний номер 229/649/22
Номер провадження 2/229/763/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Дружківський міський суд Донецької області

за головуванням судді Гонтар А.Л.

з участю секретаря Чирватюк В.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка у режимі відеоконфіренціі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_3 02 лютого 2022 року звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 29 листопада 2020 року між

ним та відповідачем - ОСОБА_4 , було укладено договір позики у вигляді боргової розписки. На виконання якого він передав відповідачу гроші в розмірі 30000 (тридцять тисяч) Євро, що за курсом НБУ станом на 01 лютого 2022 року становить 952 392 грн, які останій зобов`язувався повернути 28 лютого 2021 року.

Крім того, відповідач зобов`язувався сплатити позивачу проценти за користування грошами в розмірі 2,5 процента щомісяці, сума яких по 28 лютого 2021 року становить 2 250 Євро, що за курсом НБУ станом на 01 лютого 2022 становить 71 429,40 грн.

Відповідач свої договірні зобов`язання не виконав, суму грошових коштів, отриманих у позику та проценти за користування коштами позивачу не повернув.

Позивач ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 30000 (тридцять тисяч) Євро та проценти за час користування позикою у сумі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят ) Євро, а всього 32250 (тридцять дві тисячі двісті п`ятдесят) Євро.

14 лютого 2022 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 01 березня 2022 року (т. 1 а.с. 15-16).

09 серпня 2022 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_5 позовні вимоги не були визнанні і зазначено, що на підтвердження позовних вимог, позивачем надано копію розписки від 29 листопада 2020 року. Візуальним шляхом можливо виявити різницю між підписом, що міститься в наданій розписці, який нібито належать ОСОБА_6 та підписом, що міститься в паспорті Відповідача. Відповідна різниця помітна неозброєним оком, а підпис у розписці не містить всіх ознак реального підпису Відповідача.

Відсутність реального підпису Відповідача свідчить про відсутність укладення договору позики та факту отримання коштів.

Крім того, вважає, що копія розписки від 29 листопада 2020 року, не містить жодних даних про особу, яка видала кошти позичальнику, та немає даних особи якій кошти мають бути повернуті. Просить у задоволенні позову відмовити (т.1 а.с.40-44).

Також 09 серпня 2022 року представником відповідача була надана заява про призначення судової почеркознавчої експертизи (т.1 а.с. 47-49).

На підставі ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 07 березня 2023 року була призначена судово почеркознавча експертиза (т.1 а.с.119-120).

05 липня 2023 року до Дружківського міського суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів (т.1 а.с.157-158).

14 липня 2023 року суддя Дружківського міського суду постановила ухвалу про задоволення клопотання експерта та зобов`язала відповідача надати суду в строк до 24 липня 2023 року додаткові матеріали (т.1 а.с. 160-161).

21 липня 2023 року до Дружківського міського суду надійшло клопотання представника відповідача про продовження процессуального строку для виконання ухвали Дружківського міського суду від 14 липня 2023 року (т.1 а.с.169-170).

Суддя Дружківського міського суду 21 липня 2023 року задовольнила клопотання представника відповідача та продовжила процесуальний строк до 03 серпня 2023 року (т. 1 а.с.172-173).

24 жовтня 2023 року до Дружківського міського суду надійшов висновок експерта від 10 жовтня 2023 року № 19614/23-32 (т.1 а.с.222-232).

На підставі ухвали Дружківського міського суду від 24 жовтня 2023 року провадження по справі було поновлено та підготовче судове засідання призначено на 28 листопада 2023 року (т.1 а.с.239).

28 листопада 2023 року підготовка справи була закінчена та призначена до судового розгляду на 14 грудня 2023 року (т.2 а.с.25-27).

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - судовими повістками, надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник позивач ОСОБА_1 у судовому засідані підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, експерта Голіяна М.В., свідка ОСОБА_8 , після дослідження доказів, висновує, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню за таких обставин.

Конституцією України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст.41).

Статтями 15,16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 29 листопада 2020 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 30000 (тридцять тисяч) Євро з зобов`язанням повернути таку ж саме суму до 28 лютого 2021 року зі сплатою відсотків у розмірі 2,5 від загальної суми, що становить 750 (сімсот п`ятдесят ) Євро, це підтверджується договором позики у вигляді розписки (т.1 а.с.129).

Як вбачається з висновку експерта від 10 жовтня 2023 року № 19614/23-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи рукописний текст, що розпочинається та закінчується словами "Росписка...", "...равняеться 750 Є (семисот п`ятдесят евро) в месяц" документа "Росписка" від 29 листопада 2020 р. виконано ОСОБА_4 .

Питання ухвали від 07 березня 2023 року "Чи виконано рукописний текст, що розпочинається та закінчується словами "Росписка...","...равняється 750 Є (семисот п`ятдесят евро) в месяц" документа "Росписка" від 29 листопада 2020 та підпис від імені ОСОБА_4 , що міститься між рукописними записами " ОСОБА_4 " та 29.11.2020 г." в документі "Росписка" від 29.11.2020, однією або різними особами?" не вирішувалось через неспівставність цих почеркознавчих об`єктів між собою.

Підпис від імені ОСОБА_4 , що міститься між рукописними записами " ОСОБА_4 " та "29.11.2020г." в документі "Росписка" від 29.11.2020, виконано ОСОБА_4 (т.1 а.с.226).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , пояснив, що ОСОБА_3 запросив його бути свідком передачі грошей у розмірі 30000 Євро ОСОБА_4 . У його присутності ці гроші були передані ОСОБА_4 , про що була написана розписка, в якій усі поставили свій підпис.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Договором про грошову позику від 29 листопада 2020 року, позивач віддав у власність позичальнику ОСОБА_4 кошти в сумі 30000 Євро, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму у термін до 28 лютого 2021 року та сплатити відсотки у розмірі 750 Євро.

Згідно ст. 526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Оригінал розписки, який знаходиться у позичальника доводить той факт, що зобов`язання боржника із повернення боргу не виконано.

Так, відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані.

Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Поясненнями відповідача та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18).

Таким чином, зауваження представника відповідача щодо упередженності свідка ОСОБА_8 , суд не бере до уваги, тому, що звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 на підтвердження вимог, надав до суду оригінал боргового зобов`язання від імені ОСОБА_4 . Даним борговим зобов`язанням він підтверджує факт укладення між ним та відповідачем договору позики та фактичне отримання ОСОБА_4 від нього грошей в сумі 30000 Євро.

Відповідач заперечував факт видачі ним боргового зобов`язання та факт передання грошових коштів.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», ключовим є зміст документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05 вересня 2018 року у справі №756/8630/14-ц, від 08 квітня 2021 року у справі №500/1755/17, від 22 вересня 2021 року у справі №761/29374/19та від 16 лютого 2022 року у справі №520/19325/18.

З тексту боргового зобов`язання від 29 листопада 2020 року чітко вбачається, що відповідач отримав 30000 Євро на строк 3 місяці. Текст засвідчено особистим підписом ОСОБА_4 .

Представник відповідача, вважає, що розписка не може бути належним доказом укладання договору позики, оскільки під час експертизи допущені численні порушення.

У матеріалах справи міститься висновок експерта від 10 жовтня 2023 року № 19614/23-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної судом за клопотанням відповідача. Зокрема якої рукописний текст, що розпочинається та закінчується словами "Росписка...", "...равняеться 750 Є (семисот п`ятдесят евро) в месяц" документа "Росписка" від 29 листопада 2020 р. виконано ОСОБА_4 .

Питання ухвали від 07 березня 2023 року "Чи виконано рукописний текст, що розпочинається та закінчується словами "Росписка...","...равняється 750 Є (семисот п`ятдесят евро) в месяц" документа "Росписка" від 29 листопада 2020 та підпис від імені ОСОБА_4 , що міститься між рукописними записами " ОСОБА_4 " та 29.11.2020 г." в документі "Росписка" від 29.11.2020, однією або різними особами?" не вирішувалось через неспівставність цих почеркознавчих об`єктів між собою.

Підпис від імені ОСОБА_4 , що міститься між рукописними записами " ОСОБА_4 " та "29.11.2020г." в документі "Росписка" від 29.11.2020, виконано ОСОБА_4 (т.1 а.с.226).

У судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_9 , який пояснив, як проводилась експертиза, надавались додаткові документи. Документи надавались виключно відповідачем через Дружківський міський суд. Експертиза проводилась на підставі, наданних відповідачем документів.

На переконання суду, доводи представника відповідача, що проведена судово-почеркознавча експертиза та висновок експерта було здійснено із порушенням законодавства, не є слушними.

Так, представник відповідача вказав на те, що висновок експерта складено без умовно-вільних зразків почерку та підпису Відповідача; без експериментальних зразків підпису.

Але, дані доводи не відповідають дійсності, як вбачається з матеріалів справи 14 липня 2023 року суддя Дружківського міського суду постановила ухвалу про задоволення клопотання експерта та зобов`язала відповідача надати суду в строк до 24 липня 2023 року додаткові матеріали, а саме, надати суду, у кількості 15 аркушів, вільні зразки почерку (у вигляді літерних та цифрових рукописних записів) та підпису, у тому числі наближених за часом виконання до досліджуваного документа (тобто за 2019-2020 роки), які можуть знаходитися в оригіналах різнохарактерних документів (заява про видачу паспорта форми № 1, нотаріально посвідчені документи (договори, заяви, довіреності), особисті блокноти, платіжні документи (квитанції, чеки, тощо) у максимально можливій кількості (не менше ніж на 15 різних документах). А також, у кількості 15 аркушів, експерементальні зразки почерку у вигляді рукописного тексту аналогічного за змістом тому, що досліджується, тобто абзацу першого боргової розписки від 29.11.2020 р. (т.1 а.с. 160-161).

Далі на підставі, вищезазначеної ухвали відповідачем були надані відповідні матеріали для проведення експертизи, і те, що відповідач не зазначив на них, що вони є експериментальними, не значить, що експерту не було надано експериментальних та вільних зразків.

Під час дослідження, наданих відповідачем документів, експертом чітко було встановлено, що рукописний текст росписки від 29 листопада 2020 р. виконано ОСОБА_4 . Підпис від імені ОСОБА_4 , виконано ОСОБА_4 (т.1 а.с.226).

З матеріалів справи вбачається, що така розписка (боргове зобов`язання) за особистим підписом відповідача була надана суду позивачем по справі, як доказ укладення договору позики грошових коштів сторонами.

Відповідно до норм ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Таким чином, з моменту передання грошей договір позики є укладеним у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов позивач представив розписку (боргове зобов`язання) власноруч підписану відповідачем, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, що узгоджується з положеннями статті 1047 ЦК України.

Доказів того, що договір позики має іншу правову природу суду не надано.

До таких висновків прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 13 січня 2021 року по аналогічній справі №225/6667/16-ц (провадження №61-15120св19).

Отже, враховуючи зазначене, суд висновує, що 29 листопада 2020 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 30000 Євро на строк 3 місяці, після чого зобов`язався повернути основну суму позики та додатково сплатити проценти за користування грошима, розмір яких встановлено у розписці і це доведено позивачем по справі.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах, зокрема від 10 серпня 2021 року у справі №473/995/18(провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі №266/7291/18-ц(провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі №211/2672/16-ц(провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі №751/1000/16-ц(провадження № 61-586св17) зазначав, що наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що устатті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

У статті 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

У розписці від 29 листопада 2020 року відповідачем, зазначено, що він зобов`язується сплатити позивачу за користування грошима 2,5 відсотка, а саме, 750 Євро щомісяця, тому відсотки також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, у справі встановлено, що вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та доведеними, ґрунтуються на нормах матеріального права. Натомість відповідач не посилався на належні та допустимі докази повернення спірних коштів за договором позики.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення основної суми боргу за договорами позики грошей від 29 листопада 2020 року у загальній сумі 32250 (тридцять дві тисячі двісті п`ятдесят) Євро, підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_3 при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір в сумі 10442, 98 грн., зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені повністю, то судовий збір підлягає стягненню на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10-13,76-80, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд ,

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , суму основного боргу в розмірі 30000 (тридцять тисяч) Євро, проценти за час користування сумою позики 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят ) Євро, всього 32250 (тридцять дві тисячі двісті п`ятдесят) Євро.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 10442 (десять тисяч чотириста сорок дві) гривні 98 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 20 березня 2024 року.

Суддя: А. Л. Гонтар