Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2024 р.

м. Київ

справа № 755/3279/24

провадження № 2/755/2978/24

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Прокопчук Н.А.,

розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2012 року шлюб між сторонами розірвано та рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини щомісячно у розмірі 2 900,00 грн. до повноліття дитини. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2023 року відібрано малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідача ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав та повернуто дитину позивачу ОСОБА_1 . Таким чином, станом на день звернення з даним позовом до суду дитина проживає разом із позивачем. Відповідачем надано власноруч написану заяву, відповідно до якої остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина, відповідач дитиною не цікавиться, не піклується про стан здоров`я, про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує першочергових потреб дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, створивши умови, за яких відповідач фактично самоусунулась від власних батьківських обов`язків, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Представник позивача ОСОБА_4 надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила, однак матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву відповідача від 25.01.2024 року, відповідно до якої відповідач не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та просить провести розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації Крикун А.Ю. в підготовче судове засідання не з`явилась, про день та час засідання повідомлена заздалегідь та належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила, правом надання письмових заяв по суті позову не скористався, однак надала до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Згідно положення статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 20.01.2011 року, актовий запис 107.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2012 року у справі № 2-1962/12 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 05.06.2010 року, актовий запис № 466, - розірвано.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року у справі № 754/1642/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 2 900,00 грн., починаючи з 07.02.2023 року до повноліття дитини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2023 року у справі № 755/5668/23 відібрано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_2 , без позбавлення її батьківських прав, та повернуто дитину батьку ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складено нотаріально посвідчену заяву, відповідно до якої ОСОБА_2 , діючи добровільно, при здоровому розумі та пам`яті, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дитини - неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Розгляд справ з приводу позбавлення її батьківських прав просить провести без її участі.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.03.2024 року № 102-1263, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної, орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що мати ухиляється від виховання та утримання дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивача про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з підстав самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого ухилення від виховання та утримання дитини, відсутності бажання на виконання батьківських обов`язків, на спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, відсутності прояву інтересу до внутрішнього світу дитини, його подальшої долі, за наявності в матеріалах справи нотаріально посвідченої заяви відповідача від 25.01.2024 року, відповідно до якої відповідач не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, суд ураховує, що відповідно до положень статей 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, як батько дітей, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дітьми, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 150, 164-169, 180, 181 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 21 березня 2024 року.

Суддя: В.І. Галаган