Справа №705/2237/17
2/705/76/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді Годік Л.С.

секретар судового засідання Бурлака А.А.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Ладижинської сільської ради, третя особа: Уманська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним заповіту, визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ропотуха, Уманського району Черкаської області помер його рідний брат ОСОБА_4 та після його смерті відкрилась спадщина і спадкоємцями за законом є його сини: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 10.01.2017 ОСОБА_7 , що діяла по довіреності від імені ОСОБА_5 , звернулася до державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори Ящука Д.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька довірителя ОСОБА_4 , однак Постановою державного нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю підстав для спадкування за законом на підставі ст. 1261 та ст. 1241 ЦК України. Про вказану Постанову нотаріуса Насальський І.М. повідомив йому ОСОБА_1 лише на початку лютого 2017 року, а також повідомив про те, що нотаріусом вказано про наявність заповіту, який склав за життя ОСОБА_4 і спадкоємцем першої черги є особа, що вказана у заповіті. У зв`язку із зазначеним син спадкодавця із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не звертався. Зазначає, що брат дуже хворів, постійно перебував на лікуванні в Уманській центральній районній лікарні, про нього піклувалися вони з дружиною та інші родичі і він не міг скласти заповіт на іншу особу, окрім своїх синів. Однак, враховуючи те, що спадкоємці першої черги за законом (сини померлого) є такими, що не прийняти спадщину, то, відповідно до ч. 2 ст. 1258, ст. 1262 ЦК України, він, як рідний брат померлого, є спадкоємцем за законом другої черги спадкування. У зв`язку із зазначеним, 10.02.2017 він звернувся до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 та з проханням надати інформацію про те, чи складався покійним заповіт, на чию користь складено заповіт та ким він посвідчений, хто прийняв спадщину та чи видавалось свідоцтво про право на спадщину. Однак, 15.02.2017 він отримав листа від завідувача Уманської районної державної нотаріальної контори Ящука Д.О. про те, що такі відомості є нотаріальною таємницею і для отримання такої інформації йому необхідно особисто звернутись до нотаріальної контори, а поштою вони не можуть бути направлені. В подальшому завідувач Уманської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_8 звільнився, нотаріальна контора не працювала про що його було повідомлено листом в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Свіренюк О.О. від 28.04.2017, тому, лише 05.05.2017 Постановою державного нотаріуса Звенигородської державної нотаріальної контори, що діє в порядку заміщення Уманської районної державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_4 у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю підстав для спадкування за законом на підставі ст. 1262 та ст. 1241 ЦК України. Він вважає, що строк прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин, що зазначені вище. Окрім зазначеного, існують розбіжності у документах у написанні відомостей про нього, його покійного брата та їхніх батьків, що також впливає на надання додаткового строку для прийняття спадщини та є перепоною у спадкуванні, оскільки, у свідоцтві про його народження ( ОСОБА_1 ) зазначено у графі «Батько» російською мовою « ОСОБА_9 », «Мати» російською мовою « ОСОБА_10 »; у Витягу із державного реєстру актів цивільного стану… брата ОСОБА_4 зазначено у графі «Батько» українською мовою « ОСОБА_11 », «Мати» українською мовою « ОСОБА_12 »; у свідоцтві про смерть батька, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено « ОСОБА_11 », у свідоцтві про смерть матері, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначено « ОСОБА_10 ». Позивач просив суд встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його рідним братом та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 .

14.03.2019 позивач ОСОБА_1 подав суду заяву про зміну предмету позовних вимог, в якій зазначив, що заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_13 посвідчено 25.03.2016 секретарем Ропотуської сільської ради Уманського району Черкаської області ОСОБА_14 , яка не мала права посвідчувати заповіт, оскільки ОСОБА_13 є рідним братом чоловіка ОСОБА_14 , а вона сама у своїй заяві на ім`я головного лікаря називає себе родичкою ОСОБА_4 . Вважає, що секретар Ропотуської сільської ради Уманського району Черкаської області Стричук Алла Іванівна порушила вимоги ЗУ «Про нотаріат», а тому, окрім зазначеного вище, просить ще суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , посвідчений секретарем Ропотуської сільської ради Уманського району Черкаської області ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити. Вказав, що до нотаріуса вчасно із заявою про прийняття спадщини не звернувся так як майно померлого мав успадкувати його син. Так як один син померлого відмовився від прийняття спадщини, а один син помер, тому він вирішив звернутися до нотаріуса для прийняття спадщини. Заповіт який посвідчений на ім я ОСОБА_13 є нікчемним.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. В попередньому судовому засіданні 16.05.2023 відповідач пояснила, що їй взагалі не відомо з яких підстав у даній справі її залучено в якості відповідача, адже, вона жодним чином не порушувала будь-яких прав та інтересів позивача ОСОБА_1 та не причетна до складеного заповіту чи якихось його спадкових прав.

Представник відповідача адвокат Гейко В.А. в судовому засіданні вказав, що відповідач ОСОБА_3 підтверджує той факт, що позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 є рідними братами. Однак заперечує щодо інших вимог позивача, оскільки дані вимоги не стосуються відповідача ОСОБА_3 .

Від представника відповідача Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області надійшов лист про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, в якому зазначено, що сільська рада покладається на розсуд суду при ухваленні рішення у справі.

Представник третьої особи Другої уманської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, від якого надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що є племінником позивача. Вказав, що дійсно позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 є рідними братами. Коли ОСОБА_4 був у лікарні він його провідував, однак він нічого не повідомляв йому про заповіт.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ропотуха Уманського району Черкаської області помер ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 4 (виданим повторно10.01.2017).

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (виданого повторно 10.02.1976), ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Ропотуха Уманського району Черкаської області. У вказаному Свідоцтві в графі «Батько» російською мовою зазначено: « ОСОБА_9 », «Мати» російською мовою зазначено: « ОСОБА_10 ».

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 08.02.2017 № 0, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що виконавчим комітетом Ропотуської сільської ради Уманського району Черкаської області зроблено актовий запис № 18 від 22 липня 1948 року. Його батьком зазначено ОСОБА_11 , матір`ю ОСОБА_12 .

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно 08.02.2017, в с. Ропотуха Уманського району Черкаської області ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_11 , про що 09.01.2006 . складено актовий запис № 1.

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого повторно 08.02.2017, в с. Ропотуха Уманського району Черкаської області ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_10 , про що 05.10.1998 складено актовий запис № 19.

Згідно Довідки Ропотуської сільської ради Уманського району Черкаської області від 12.04.2017 № 02-29/82, виданої ОСОБА_1 , батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , були: батько ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується показами свідка ОСОБА_6 , даними ним у судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Встановлення факту родинних відносин має для заявника юридичне значення, підтверджується належними доказами, тому вказана вимога підлягає до задоволення.

З приводу позовної вимоги про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Стаття 1270 ЦК України встановлює строк у шість місяців для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 пропустив строк встановлений ст. 1270 ЦК України для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що одразу після смерті брата він не звертався із заявою про прийняття спадщини, адже знав, що у померлого є діти і вони можуть звернутися із заявами про прийняття спадщини. Проте, враховуючи те, що спадкоємці першої черги за законом (сини померлого) є такими, що не прийняли спадщину, він дізнався про існування заповіту, складеного ще при житті його братом, то він, як рідний брат померлого, та як спадкоємець за законом другої черги спадкування, 10.02.2017 звернувся до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 та з проханням надати інформацію про те, чи складався покійним заповіт, на чию користь складено заповіт та ким він посвідчений, хто прийняв спадщину та чи видавалось свідоцтво про право на спадщину. Однак, Постановою державного нотаріуса Звенигородської державної нотаріальної контори, що діє в порядку заміщення Уманської районної державної нотаріальної контори від 05.05.2017 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_4 у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю підстав для спадкування за законом на підставі ст. 1262 та ст. 1241 ЦК України. Позивач вважає, що строк прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин.

Верховний Суд зазначив, що правила частини третьої статті 1272 ЦК про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Верховний Суд підкреслив, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18).

З огляду на вищевикладене, позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність суб`єктивних, не переробних істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, причини пропуску строку для прийняття спадщини зазначені позивачем суд не визнає поважними, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що у позивача є поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій.

Суд приймає до уваги наступні фактичні обставини щодо порушення позивачем встановленої законом процедури прийняття спадщини, а саме, подачі заяви про прийняття спадщини з порушенням шестимісячного строку і відсутності у позивача поважних причин для його пропуску і вважає за необхідне відмовити у цій частині позовних вимог.

З приводу позовної вимоги про визнання недійсним заповіту, суд зазначає, що позивач просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 25.03.2016 секретарем Ропотуської сільської ради Уманського району Черкаської області ОСОБА_14 , посилаючись на те, що секретар Ропотуської сільської ради Уманського району Черкаської області Стричук А.І. посвідчила заповіт на користь родича свого чоловіка, а саме на його рідного брата ОСОБА_13 , при цьому порушуючи вимоги ст. 9 ЗУ «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2016 ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів все належне на день його смерті майно ОСОБА_13 . Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Ропотуської сільської ради Уманського району Черкаської області Стричук А.І. та зареєстрований в реєстрі за №17.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом.

Відповідно до ст.ст.1233, 1234, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст.1247 ЦК України.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 ст. 203 ЦК України.

Слід зазначити, що оскільки у суду відсутні підстави для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, як наслідок позивач втрачає право на спадкування, тому відповідно і вимога щодо визнання заповіту недійсним не підлягає задоволенню, оскільки не порушує прав та інтересів позивача.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням встановлених судом обставин та вказаних вимог закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 1233, 1234, 1235, 1236, 1241, 1247, 1248, 1257, 1262, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81,89, 293, 315 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Ладижинської сільської ради, третя особа: Уманська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним заповіту, визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ропотуха Уманського району Черкаської області є рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя Леся Сергіївна Годік