Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1246/24
Провадження № 2/376/701/2024
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"02" травня 2024 р. Суддя Сквирського районного суду Київської області Батовріна І.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Оленсандр Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про захист прав споживача та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

До Сквирського районного суду Київської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Оленсандр Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про захист прав споживача та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Як встановлено з прохальної частини заяви, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 28010 від 20.12.2021 р. вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М.про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також, позивач однією з вимог в позовній заяві просить звільнити її від сплати судового збору, мотивованучи тим, що у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, судовий збір особою, яка його оскаржує, не сплачується, оскільки вона звільнена від цього обов`язку відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому ст. 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі, з додержанням вимог ст.ст.175-177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Враховуючи, що розгляд справи проводиться в межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, позивачем відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не викладені обставин, якими обґрунтовуються вимоги, й відсутні посилання на засоби їх доказування, що полягає в наступному.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі норм ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача».

Троте, згідно статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Таким чином, позивач, який вважає себе споживачем, при зверненні до суду згідно вимог статті 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Тобто, права особи, як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин, тому до спорів щодо виконання цього договору Закон України «Про захист прав споживачів» не може застосовуватись.

За змістом п. 22 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З огляду на викладене, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини, що виникають з приводу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і тому посилання позивача на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, є хибними.

Таким чином, потребують уточнень обґрунтування позивача з приводу застосування до спірних правовідносин положень ЗУ «Про захист прав споживачів» та його звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір сплачується за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, уточнивши вимоги, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу немайнового характеру окремо та надати документ, що підтверджує сплату судового збору, або ж підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Також, перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 , подану представником за довіреністю ОСОБА_2 з доданими до неї матеріалами, судом встановлено наступне.

Так, як визначено ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч. 7 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Так, позовна заява, подана та підписана представником позивача - ОСОБА_2 та на підтвердження повноважень останнім долучено до матеріалів позовної заяви копію довіреності від 16.04.2024 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Як визначено у ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Згідно ч. 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до п.п. 4, 5, 11 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року № 41, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що повноваження представника позивача, яким є ОСОБА_2 , повинні бути підтверджені оригіналом ордеру, виданого на ведення справи в суді або довіреністю як адвоката, а не фізичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі № 811/1507/18, від 29.05.2019 року у справі № 202/5348/18.

При цьому, до матеріалів позовної заяви не долучено договору про надання правової допомоги та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Отже копія довіреності на фізичну особу ОСОБА_2 , долучена представником до матеріалів позовної заяви не є підтвердженням наявності повноважень останнього на підпис та звернення до суду саме з цією заявою від імені та в інтересах позивача.

В постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 202/5348/18 викладена правова позиція, в якій зазначено, що відповідно до статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Згідно ч. 5 ст. 62 ЦПК України, відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Можливості посвідчення відповідності оригіналу копії ордеру самостійно адвокатом положеннями ЦПК України і Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» не передбачено.

Аналізуючи викладене, судом встановлено, що позов також подано та підписано особою, яка не надала суду належні документи наявності повноважень на підпис позову та звернення з позовною заявою до суду від імені та в інтересах позивача.

Відтак, представнику позивача необхідно надати суду документи на підтвердження його повноважень на представництво інтересів позивача у відповідності до вимог законодавства.

Вказані недоліки позовної заяви унеможливлюють вирішення питання про відкриття провадження по справі та подальший розгляд справи і ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Оленсандр Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про захист прав споживача та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - залишити без руху.

Для усунення вказаних недоліків надати позивачеві строк до п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, в іншому випадку позовну заяву буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.Г. Батовріна