Справа № 643/4874/24
Провадження № 2/643/2813/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2024 року суддя Московського районного суду м. Харкова Осадчий О. В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить:

-визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошові кошти, отримані ОСОБА_2 в якості доходу від його підприємницької діяльності і які знаходились на його банківському рахунку в Укрсіббанку станом на 19 листопада 2020 року;

-стягнути з ОСОБА_2 а користь ОСОБА_1 200000 гривень, що складає частину коштів, які знаходились на банківському рахунку ОСОБА_2 в Укрсіббанку станом на 19 листопада 2020 року.

Суд, перевіривши позовну заяву на її відповідність вимогам ЦПК України, встановив таке.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

На виконання вищевказаних положень ст. 175 ЦПК України позивач, крім іншого, зазначає таке.

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 17.07.2009 по 19.11.2020, шлюб розірвано судовим рішенням, від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей. ОСОБА_2 має спеціальність інженера-програміста, в 2008 році був зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид його діяльності комп`ютерне програмування. ОСОБА_2 постійно працює з відомими ІТ-компаніями, його щомісячний дохід становить 5800 доларів США, тому спочатку останній добровільно сплачував аліменти на утримання дітей у розмірі, приблизному до 1/3 частини від щомісячного доходу. Зазначає, що ця обставина підтверджуються витягом з ЄДРПОУ про реєстрацію ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця та з банківської роздруківки її рахунку в Укрсіббанку, де зафіксовані щомісячні систематичні перекази з рахунку ОСОБА_2 на її рахунок грошових коштів на утримання дітей в розмірі від 51600 грн. в листопаді 2020 року до 73000 грн. в грудні 2022 року. Також ОСОБА_1 зазначає про наявність судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їх дітей та перебування у провадженні суду її позову про зміну способу стягнення аліментів. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з дітьми проживали у квартирі, яка є її особистою власністю, вони планували купити житловий будинок, тому дохід, який отримував ОСОБА_2 від підприємницької діяльності, в більшій своїй частині залишався на банківському рахунку відповідача. ОСОБА_1 зазначає, що точну суму коштів на час розірвання шлюбу з ОСОБА_2 вказати не може, проте ця сума не може бути меншою, ніж 400000 гривень.

До позову додано: копії паспортів та РНОКПП сторін, копія довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, копія судового рішення про розірвання шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, роздруківка про рух грошових коштів з банківської карти за період 31.08.2023 10.10.2023.

Одночасно, у переліку додатків також зазначено «Витяг з ЄДРПОУ про реєстрацію відповідача як ФОП», однак такий витяг до позову не додано.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Так, додані до позову документи ніяким чином не підтверджують ані ціну позову, ані підстави звернення до суду з указаним позовом, не підтверджують наявність спору, оскільки взагалі не відображують наявності у ОСОБА_2 грошових коштів та періоду їх отримання.

Згідно з ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Проте, позивачем не дотримано вищевказаних вимог цивільного процесуального законодавства, оскільки до позовної заяви не додано:

-підтвердження про реєстрацію ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця та доказів здійснення останнім діяльності, та підтвердження працевлаштування останнього в ІТ-компаніях,

-підтвердження наявності у ОСОБА_2 відкритого банківського рахунку, та суми, яка на ньому знаходиться,

на які позивач посилається у позовній заяві як на обставини, якими обґрунтовуються заявлені вимоги.

Зазначені обставини, у тому числі, свідчать про відсутність обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються.

Також позивачем не додано і інші документи, на які ОСОБА_1 посилається у позові, такі як, докази щомісячного доходу ОСОБА_2 та докази особистої власності житла, у якому зареєстровані усі члени їх сім`ї, належним чином засвідченої копії судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, належним чином засвідченої копії ухвали відкриття провадження у справі за її позовом про зміну способу стягнення аліментів, а також відомості з банківської установи про рух коштів на банківському рахунку позивача. Додана до позову роздруківка не підтверджує зазначені позивачем обставини щодо отриманих сум та взагалі не відображають відомостей про банківську установу, номер карти та її власника.

За правилами п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Проте, позивачем не зазначено переліку доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою.

Відтак, позовна заява ОСОБА_1 подана без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, суд доходить висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху та надання позивачеві часу, необхідного для усунення зазначених недоліків, шляхом подання:

-доказів на підтвердження наявності спору між сторонами, підстав звернення до суду з указаним позовом та ціни позову;

-усіх наявних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з урахуванням вищевказаного,

-а також зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Одночасно суд зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишити без руху.

Встановити десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити, що у разі неусунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Осадчий