ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4694/24 Справа № 201/3039/24 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором підряду

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором підряду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором підряду (а.с.9).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.12-13).

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у відкритті провадження слід відмовити.

Проте погодитися з такими висновками суду, колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2023 у справі № 201/599/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог.

Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені у Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).

Ця норма кореспондує з нормою Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка міститься в статті 6 «Право на справедливий суд».

У відповідності до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

За змістом пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Необхідність застосування вказаної норми зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову.

Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).

Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача (постанова Верховного Суду від 08 червня 2020 року у справі № 910/16868/19).

Звертаючись у січні 2023 року у справі 201/599/23 ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно отримані грошові кошти у сумі 34658,00 грн.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі № 201/3039/24, суд першої інстанції, виходив з того, що у справах 201/599/23 і 201/3039/24 вбачається, що в них цілком співпадають сторони, підстава та предмет спору, оскільки в обох справа позивачем є ОСОБА_1 , відповідачем - ОСОБА_2 , підстава невиконання договору, предмет спору стягнення коштів. Таким чином, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 186 ЦПК України, відмовив у відкритті провадження у справі № 201/3039/24.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права (постанова Верховного суду від 26 червня 2022 року у справі № 953/14727/20).

Як вбачається з матеріалів справи №201/599/23, у січні 2023 року позивач звернулась з позовом до відповідача ОСОБА_2 , просила стягнути безпідставно набуті кошти.

Як вбачаться з матеріалів справи № 201/3039/24, у березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення коштів за договором підряду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вказані позовні заяви ОСОБА_1 не є ідентичними.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач звернувся до суду з позовом по справі №201/3039/24 змінивши підставу позову, зазначивши про невиконання договору, в той час коли в січні 2023 року був поданий позов за безпідставністю набутих коштів.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже доводи апеляційної скарги щодо суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є обґрунтованими.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: