Справа № 352/2119/23
Провадження № 2-др/352/6/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 травня 2024 року м. Івано-Франківськ
Тисменицький районний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючого судді Струтинського Р. Р.
з участю секретаря Гребінника В. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Марущака Володимира Івановича про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,
Представник позивачки в поданому суду клопотанні просив розглянути заяву за відсутності сторони позивачки.
Відповідач ОСОБА_2 у поданій суду заяві просив відмовити в задоволенні заяви про стягнення з нього витрат на правову допомогу, вважає, що витрати надто завищені, а він є пенсіонером, та крім пенсії інших доходів немає.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом установлено наступне.
Рішенням Тисменицького районного суду від 09.04.2024 задоволено позов ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, ухвалено визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане 24 лютого 2006 року, ОСОБА_3 , державним нотаріусом Тисменицької районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 на будинковолодіння в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в реєстрі за №309.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положення п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід ураховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Представник позивачки - адвокат Марущак В. І. здійснює діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 626, виданого на підставі рішення Івано-Франківської обласної КДКА від 16.11.2007 №3 (а.с.44), ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги № 23-25 від 04.09.2023 (а.с.43), договору про надання правової допомоги № 23-25 від 04.09.2023.

Згідно акту №1 наданих послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги № 23-25 від 04.09.2023 адвокатом Марущаком В. І. надано послуги ОСОБА_1 , а саме: вивчення та аналіз всіх документів, які стосуються подання до суду першої інстанції позовної заяви, аналіз законодавчої бази з цього приводу на надання консультації клієнту, підготовка позову, клопотань і заяв, участь адвоката у судовому засіданні, на загальну вартість послуг 12000 грн.

Відповідно до квитанції № 222514 від 04.09.2023 позивачка ОСОБА_1 за надані послуги сплатила 12000 грн.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд уважає, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу має не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом установлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг) та участі у судових засіданнях.

Виходячи із установленої реальності участі адвоката, зокрема в судових засіданнях 08.02.2024 з 14 год 23 хв до 14 год 29 хв, 04.04.2024 з 14 год 17 хв до 15 год 01 хв, та 09.04.2024 з 13 год 39 хв до 13 год 42 хв , з урахуванням заяви відповідача ОСОБА_2 , його скрутного матеріального становища, беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд уважає за необхідне зменшити розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 4000 грн. Саме така сума буде відповідати критеріям розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись ст.137, 141, 270 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Марущака Володимира Івановича про ухвалення додаткового рішення задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Повне додаткове рішення складено 06.05.2024.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ