Справа №489/4310/23
Провадження №2/489/155/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Ставратій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю

встановив.

Позивачка, через свого представника адвоката Качана Р.Ю., звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 75/200 частки житлового будинку та надвірних споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мотивуючи вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 09.10.1974, виданого Другою миколаївською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 , діючи через свого опікуна ОСОБА_3 , отримав право власності на 75/200 частки житлового будинку та надвірних споруд АДРЕСА_2 , які залишилися після смерті його дружини ОСОБА_4 . 28 жовтня 1988 року виконавчим комітетом Ленінської народної ради народних депутатів м. Миколаєва ухвалено рішення № 205 про призначення ОСОБА_1 піклувальником ОСОБА_2 , 1913 року народження. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Відповідно до реєстраційних записів у домовій книзі, відмітки у паспорті, позивачка з 28.10.1988, постійно зареєстрована та проживала в житловому будинку АДРЕСА_2 . Таким чином, позивачка користується вказаною часткою житлового будинку більше 20 років. Весь цей час вона за власні кошти робила в ньому поточний і капітальний ремонт, вела домашнє господарство. ОСОБА_1 фактично заволоділа чужим нерухомим майном на підставі договору найму від 28.10.1988, примірник якого наразі не зберігся. Строк дії даного договору припинено з дати смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Користування позивачкою житловим будинком ніким не оспорюється. Позивачка, протягом всього часу володіння майном, була впевнена, що на це майно не претендують інші особи, оскільки спадкоємці померлого ОСОБА_2 відсутні.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, як вбачається з позовної заяви, позивачка спирається на реєстраційний запис у домовій книзі та відмітки у паспорті для підтвердження свого місця постійного проживання, проте, цей факт не може бути підтверджений вказаними документами. Реєстраційний запис у домовій книзі та відмітка у паспорті позивача можуть свідчити лише про місце реєстрації особи. В листі ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» від 10.05.2023 № 01-12/1715, на адвокатський запит було відмовлено у наданні фактичної інформації про стан особового рахунку № НОМЕР_1 . Аналогічну відмову було надано на адвокатський запит від РГК «Миколаївгаз». Отже, позивачка не довела відкрите та безперервне володіння нерухомим майном.

Ухвалою суду від 17.08.2023, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.10.2023, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12.12.2023, відкладено розгляд справи та витребувано докази.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові ВС від 22.05.2018 у справі № 922/1574/17, суд зазначив,що суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною власністю та строк володіння; характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне); обставини, за яких виникло володіння спірним майном та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння; юридичний статус спірного майна.

При цьому, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Позивачці було відомо, хто був власником спірної 75/200 частки житлового будинку АДРЕСА_3 .

Позивачка в своєму позові зазначає, що їй стало відомо про те, що вона володіє та відкрито користується частиною чужого майна після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ВС у своїй постанові від 24.01.2019р. по справі № 755/16913/16-ц зазначив, що за аналізом частини першій статті 344 ЦК України за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Тому при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна, не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом.

Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи й він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК, а саме: наявності суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законності об`єкта володіння; добросовісності заволодіння чужим майном; відкритості володіння; безперервності володіння; спливу встановлених строків володіння; відсутності норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх зазначених умов у сукупності.

Такого правового висновку дійшла Велика палата ВС у постанові від 14.05.2019 у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18)

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Суд вбачає, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто під час дії ЦК УРСР, а тому положення саме цього кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування майна померлого.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден зі спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі стст.525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно не відоме місцезнаходження майна або його основної частини.

У ст.548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.555 ЦК Української РСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави якщо ні один зі спадкоємців не прийняв спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК, а саме: наявності суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законності об`єкта володіння; добросовісності заволодіння чужим майном; відкритості володіння; безперервності володіння; спливу встановлених строків володіння; відсутності норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх зазначених умов у сукупності.

Такого правового висновку дійшла Велика палата ВС у постанові від 14.05.2019 у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18).

Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 1975 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

З свідоцтва про право на спадщину від 09.10.1974, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Барсковою Л.Е., зареєстрованого в реєстрі за № 4312, вбачається, що ОСОБА_2 , недієздатний, 1913 року народження, через свого опікуна ОСОБА_3 , отримав вказане свідоцтво про право на спадщину на 75/200 частки житлового будинку та надвірних споруд АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_4 .

Право власності на 75/200 частки житлового будинку та надвірних споруд АДРЕСА_2 зареєстровано в ММБТІ 30.12.1976 за реєстровим № 6904.

Як вбачається з посвідчення виконавчого комітету Ленінської ради народних депутатів м. Миколаєва від 26.12.1988, ОСОБА_1 , на підставі рішення виконкому Ленінської ради народних депутатів № 205 від 26.12.1988, призначена опікуном над ОСОБА_2 , 1913 року народження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 75/200 частки житлового будинку та надвірних споруд АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа Державного нотаріального архіву Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.12.2023 за вих. № 1360/01-21-2, згідно з документами Другої миколаївської державної нотаріальної контори - неможливо з`ясувати, чи заводилася спадкова справа, оскільки Алфавітні книги обліку спадкових справ та Книги обліку реєстрації спадкових справ за період з 1989 по 1999 рік на зберігання до Державного нотаріального архіву Миколаївської області не передавалися. Згідно Алфавітних книг обліку спадкових справ та Книг обліку реєстрації спадкових справ Другої миколаївської державної нотаріальної контори за період з 2000 по 2008 рік включно спадкова справа не заводилася.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75280907 від 26.12.2023, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилася.

Згідно виписки з Домової книги за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою з 22.11.1988.

З паспорта серії НОМЕР_4 , вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 28.10.1988.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.03.2023 за вих. № А-756/ІНГ/658 наданої ОСОБА_6 , виконавчий комітет не має в своєму розпорядженні інформації про пере нумерацію житлового будинку АДРЕСА_5 . Право власності на вищезазначений будинок на даний час не переоформлено.

Згідно довідки Державного архіву Миколаївської області від 01.03.2023 за вих. № А-112/03-06, рішення виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 21.12.1965 № 1527 «Про упорядкування нумерації будинків на території міста Миколаєва» має загальний характер, яке не передбачає переліку перенумерованих будинків, тому підтвердити факт перенумерації будинку АДРЕСА_5 неможливо.

Як вбачається з листа АТ «Миколаївгаз» від 15.05.2023 за вих, № 540007-ЛВ-8421-0523, наданого на адвокатський запит, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 , укладено договір та відкрито особовий рахунок на побутового споживача природного газу, який не є його клієнтом, а тому надати інформацію, що запитується неможливо у зв`язку з її віднесенням до конфіденційної.

З листа ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» від 10.05.2023 за вих. № 01-12/1715, наданого за адвокатський запит про надання інформації про наявність/відсутність заборгованості з оплати електричної енергії за особовим рахунком № НОМЕР_1 , присвоєним за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що станом на сьогодні, на розрахункові показники лічильника заборгованість за спожиту електричну енергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 відсутня.

Відповідно до листа ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» від 27.03.2024 за № 03-07/527, особовий рахунок № НОМЕР_1 , який присвоєно за адресою: АДРЕСА_1 в ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» відкрито на ОСОБА_2 . Станом на 25.03.2024, за даним особовим рахунок, заборгованість за спожиту електроенергію відсутня. За період з 2019 року по теперішній час за особовим рахунком № НОМЕР_1 надійшло 2 оплати за спожиту електроенергію: 12.05.2020 на суму 42 грн.; 19.04.2021 на суму 96 грн. вищезазначені платежі було проведено через ПАТ «банк Фамільний». Інформація щодо особи, якою було здійснено оплату ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» невідома.

Згідно листа АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», станом на час надання відповіді на ухвалу суду, заборгованість за послуги з розподілу природного газу за особовим рахунком № НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1 , складає 2426,90 грн. У звязку з відсутністю оплати послуг з боку споживача, починаючи з 2020 року, надати інформацію про особу платника неможливо.

Суду надані для огляду у судовому засідання Акти про монтаж/демонтаж та пломбування лічильників (вимірювальних приборів), в яких зазначено прізвище споживача: ОСОБА_7 за адресо.: АДРЕСА_1 та розрахункові книжки за оплату комунальних послуг, в яких зазначено прізвище споживача ОСОБА_7 , оплати здійснювалися до 2017 року включно.

Представник позивачки зазначає, що позивачка, протягом всього часу володіння майном, була впевнена, що на це майно не претендують інші особи, оскільки спадкоємці померлого ОСОБА_2 відсутні.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 суду пояснили, що ОСОБА_1 проживає у вказаному будинку з 2000 років. Вважали, що будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 , оскільки власника будинку та його родичів ніколи не бачив.

Відповідно до реєстраційних записів у домовій книзі, відмітки у паспорті, позивачка з 28.10.1988 постійно зареєстрована та проживає у житловому будинку АДРЕСА_2 .

Таким чином, позивачка користується вищевказаним будинком більше 20 років. Весь цей час вона за власні кошти робила в ньому поточний та капітальний ремонт, сплачувала комунальні послуги, підтримувала чистоту та порядок в будинку, вела домашнє господарство, вільно та безперервно володіла вказаним майном.

ОСОБА_1 фактично заволоділа чужим нерухомим майном на підставі договору найму від 28.10.1988, що підтверджується реєстраційними записами у домовій книзі та відміткою у паспорті. Строк дії даного договору можна вважати припиненим з дати смерті власника житлового будинку ОСОБА_2 31 грудня 1989.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно через п`ять років з часу спливу позовної давності, такий строку минув.

Все зазначене дає підстави стверджувати, що позивачка, як особа яка заволоділа майном на підставі договору з його власником, який не пред`явив вимоги про його повернення після закінчення його дії, (так само такої вимоги не пред`явили спадкоємці, у зв`язку з їх відсутністю), має право на визнання за нею права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 75/200 частки житлового будинку та надвірних споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено «23» квітня 2024.

Суддя Н.О. Рум`янцева