БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 398/2264/21
провадження № 2-к/361/2/24
УХВАЛА

10 кітня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.
за участю секретаря Іванової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Гука Андрія Руслановича про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,-

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року до суду надійшло вищевказане клопотання від представника ОСОБА_1 - адвоката Гука Андрія Руслановича. В обґрунтовування поданого клопотання він посилався на те, що рішенням Суду першої інстанції в Дубаї від 14 травня 2018 року у справі № 2166/2017 громадянина України ОСОБА_2 зобов`язано сплатити на користь позивача - ОСОБА_1 суму у розмірі 3 856 200 дирхамів ОАЕ та 9 % річних, починаючи з 29 червня 2017 року до повної сплати заборгованості, а також витрати на адвокатські послуги в розмірі тисячі дирхамів ОАЕ. Рішення є остаточним і набрало законної сили 28 серпня 2018 року. Оскільки боржник ОСОБА_2 є громадянином України та зареєстрований в Україні, й між Об`єднаними Арабськими Еміратами та Україною укладений Договір про взаємну правову допомогу у цивільних та комерційних справах, що набрав чинності 20 лютого 2014 року, стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду через представника з клопотанням, в якому просив визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України вказаного вище рішення Суду першої інстанції в Дубаї від 14 травня 2018 року у справі № 2166/2017 про стягнення з ОСОБА_2 суми у розмірі 4 847 930, 12 дирхамів ОАЕ та витрати на адвокатські послуги в розмірі тисячі дирхамів ОАЕ. Також просив видати виконавчий лист на примусове виконання вказаного вище рішення іноземного суду.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 травня 2021 року вказане клопотання залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Однак, постановою Кропивницького апеляційного суду від 27 липня 2021 року зазначену вище ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 травня 2021 року скасовано та направлено справу до суду для продовження розгляду.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 липня 2023 року матеріали справи направлено за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Згідно листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 11 квітня 2022 року № 6-1734/6-22, а також відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 536643 від 10 квітня 2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року справу прийнято до провадження судді Петришин Н.М.

Суд, у відповідності до ст. 467 ЦПК України, письмово повідомив боржника ОСОБА_2 про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та запропонував йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання. Однак, поштове повідомлення повернулося з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2024 року призначено судове засідання у даній справі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Гук А.Р. клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Боржник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, однак, поштове повідомлення повернулося з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Суду першої інстанції в Дубаї від

14 травня 2018 року у справі № 2166/2017 ОСОБА_2 зобов`язано сплатити на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 3 856 200 дирхамів ОАЕ та 9 % річних, починаючи з 29 червня 2017 року до повної сплати заборгованості, а також витрати на адвокатські послуги в розмірі тисячі дирхамів ОАЕ (а.с. 142-145, І том).

Рішення є остаточним і набрало законної сили 28 серпня 2018 року, що підтверджується повідомленням про публікацію № 128701/2018 від 07 серпня 2018 року (а.с. 105, І том) та повідомленням Господарського суду першої інстанції Дубая, вих. № 180393/2021 (а.с. 146, І том).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вирок іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно зі статтею 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, а у разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Статтею 466 ЦПК України визначено вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Усі документи, які необхідні для додавання до клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, заявником додані до матеріалів справи.

26 листопада 2012 року між Україною та Об`єднаними Арабськими Еміратами підписано Договір про взаємну правову допомогу у цивільних та комерційних справах. Договір ратифікований Верховною Радою України 19 червня 2013 року та набрав чинності 20 лютого 2014 року

Положеннями ст. 3 договору визначено, що сторони згідно з цим Договором надають одна одній найширший обсяг взаємної правової допомоги у цивільних та комерційних справах у відповідності до їхнього законодавства. Правова допомога згідно з цим Договором охоплює: a) вручення повісток та інших судових документів; b) отримання доказів шляхом судових доручень або запитів; c) визнання та виконання судових рішень та мирових угод.

У ст. 19 договору закріплено, що кожна із Сторін згідно зі своїм законодавством визнає та/або виконує судові рішення, винесені судами іншої Сторони у цивільних, комерційних та сімейних справах, включаючи мирові угоди, затверджені судом, а також у кримінальних справах в частині компенсації шкоди, завданої злочином. Під терміном «судове рішення», який використовується у цьому Договорі, незалежно від його назви, розуміється будь-яке рішення, винесене внаслідок судового провадження компетентним судом Сторін.

Згідно ст. 20 договору, судове рішення не визнається і не виконується у наступних випадках:

a) якщо воно не є остаточним;

b) якщо воно не підлягає виконанню;

c) або якщо воно не було винесене компетентним судом;

d) або його виконання суперечитиме конституційним нормам, суверенітету, безпеці або публічному порядку запитуваної Сторони;

e) якщо суди Сторони, до якої направлено клопотання про визнання або виконання судового рішення відповідно до її законодавства має виключну юрисдикцію щодо вирішення справи;

f) або воно суперечить правилам, що стосуються законного представництва осіб, які є недієздатними або обмежено дієздатними у запитуваній Стороні;

g) або воно винесене заочно і сторона, що не з`явилась, не була належним чином викликана до суду відповідно до правил, які застосовуються у державі її проживання;

h) або спір, щодо якого було винесено рішення, розглядається за позовом у суді Сторони, між тими самими сторонами та з тих самих підстав, і цей позов було подано до суду цієї Сторони раніше, ніж до суду Сторони, яким було винесено рішення та за умови, що суд, у якому було порушено справу, є компетентним щодо її розгляду та вирішення. Або якщо рішення було винесене судом третьої держави між тими ж самими сторонами та з того ж самого предмету та було визнане запитуваною Стороною.

Відповідно до ст. 21 договору процедура визнання або виконання судового рішення встановлюється законодавством запитуваної Сторони. Судовий орган запитуваної Сторони, компетентний визнати або виконати судове рішення, не переглядаючи справу по суті, обмежується встановленням відповідності судового рішення умовам передбаченим цим Договором. Рішення про виконання може бути винесене стосовно судового рішення в цілому або частин, якщо виконання такої частини рішення є подільним.

За змістом ст. 24 договору, судові рішення, щодо яких надано дозвіл на визнання або виконання, мають таку ж законну силу як і ті, що винесені судами запитуваної Сторони на її території.

За приписами ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

Статтею 468 ЦПК України визначено перелік підстав, з яких клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється.

Частина 2 статті 468 ЦПК України передбачає випадки, за яких у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Виходячи із змісту статей 463, 464 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Визнання та примусове виконання рішення іноземного суду - це поширення законної сили такого рішення на територію України й застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

Так, судом встановлено, що рішення іноземного суду набрало законної сили, й відповідно воно є обов`язковим до виконання на території України, в силу положень Договору про взаємну правову допомогу у цивільних та комерційних справах від 26 листопада 2012 року.

Боржник ОСОБА_2 неодноразово повідомлявся про розгляд справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повістками про виклик до суду, тому суд вважає, що ОСОБА_2 належним чином повідомлений про розгляд справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню в частині надання дозволу на виконання на території України рішення Суду першої інстанції в Дубаї від 14 травня 2018 року у справі № 2166/2017 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 суми у розмірі 3 856 200 дирхамів ОАЕ та 9 % річних, починаючи з 29 червня 2017 року до повної сплати заборгованості, а також витрати на адвокатські послуги в розмірі тисячі дирхамів ОАЕ.

Клопотання представника стягувача - ОСОБА_3 щодо стягнення 4 847 930,12 дирхамів ОАЕ, тобто суми боргу з врахуванням 9 % річних - 991 730,12 дирхамів ОАЕ, задоволення не підлягає.

Ст. 21 Договору про взаємну правову допомогу у цивільних та комерційних справах від 26 листопада 2012 року передбачено, що судовий орган запитуваної Сторони, компетентний визнати або виконати судове рішення, не переглядаючи справу по суті, обмежується встановленням відповідності судового рішення умовам передбаченим цим Договором.

Так, рішенням Суду першої інстанції в Дубаї від 14 травня 2018 року визначено суму, яка підлягає стягненню, а саме: 3 856 200 дирхамів ОАЕ, 9 % річних, без визначення суми відсотків у дирхамах ОАЕ, таким чином, суд не може змінювати рішення, яке вже набрало законної сили, а вправі лише вирішити питання про надання дозволу на його примусове виконання.

З урахуванням вимог частини восьмої статті 467 ЦПК України суму стягнення за вказаним рішенням необхідно визначити в національній валюті за курсом Національного банку України станом на 01 квітня 2024 року. Оскільки на момент вирішення клопотання, згідно інформації розміщеної на сайті Національного банку України 1 дирхам ОАЕ становить 10, 62 грн., тому із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 856 200 дирхамів ОАЕ, що становить еквівалент 40 952 844 грн. (сорок мільйонів дев`ятсот п`ятдесят дві тисячі вісімсот сорок чотири) гривні.

Згідно із частиною першою статті 470 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом.

При цьому, наявність передбачених статтею 468 ЦПК України підстав для відмови в примусовому виконанні рішення іноземного суду, судом не встановлено.

З огляду на викладене, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання.

Керуючись статтями 260, 467, 468, 469, 470 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити частково.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Суду першої інстанції в Дубаї від 14 травня 2018 року у справі № 2166/2017 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_2 суми у розмірі 3 856 200 дирхамів ОАЕ та 9 % річних, починаючи з 29 червня 2017 року до повної сплати заборгованості, а також витрати на адвокатські послуги в розмірі тисячі дирхамів ОАЕ.

Стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає 40 952 844 грн. (сорок мільйонів дев`ятсот п`ятдесят дві тисячі вісімсот сорок чотири) гривні, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням

3 856 200 дирхамів ОАЕ, та 9 % річних, починаючи з 29 червня 2017 року до повної сплати заборгованості, а також витрати на адвокатські послуги в розмірі 10 620 (десять тисяч шістсот двадцять) гривень, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням тисячі дирхамів ОАЕ.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Стягувач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , поблизу ОСОБА_4 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Наталія ПЕТРИШИН