ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3875/24 Справа № 180/2211/23 Головуючий у першій інстанції: Хомченко С.І. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання недійсним та розірвання договору про відшкодування моральної шкоди, стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він з 1994 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. У зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Незважаючи на наявні рекомендації щодо доцільності направлення ОСОБА_1 на обласний МСЕК, представники АТ «Марганецький гірничо збагачувальний комбінат» повідомили позивачу, що вони будуть сприяти в направлені на МСЕК лише за умови укладання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди. В період коли, ОСОБА_1 перебував в хворобливому стані, потрапив на стаціонарне лікування в Марганецьку центральну міську лікарню у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та коли він в період з 14 червня 2022 року по 24 червня 2022 року потребував медичної допомоги, перебував на стаціонарному лікуванні, представник АТ «Марганецький гірничо збагачувальний комбінат» запросив позивача до себе та запропонував написати заяву на добровільне відшкодування моральної шкоди, на визначену відповідачем суму, без жодного обговорення її розміру. ОСОБА_1 , усвідомлюючи, що вже більше двох років він не може потрапити на МСЄК, стан здоров`я погіршується, грошей на ліки не вистачає і розуміючи, що саме від АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» залежить його допуск до МСЕК та подальше визначення розміру відсотку втрати професійної працездатності, встановлення групи інвалідності і як наслідок отримання регресних виплат від держави, вимушений був погодиться на умови договору, визначені відповідачем. 20 червня 2022 року ОСОБА_1 було запрошено в АТ «Марганецький гірничо - збагачувальний комбінат» де він підписав договір про добровільне відшкодування моральної шкоди в сумі 12422,37 гривень. Одразу після підписання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди, 24 червня 2022 року були виготовлено повідомлення про хронічне професійне захворювання за формою П-3, у ОСОБА_1 виявлено хронічнне обструктивне захворювання легень І-ІІ ст., (пиловий бронхіт І-ІІ стадії ) та інші численні захворювання. Повторним оглядом МСЕК 21.09.2023 року, у зв`язку професійним захворюванням, йому встановлено 65% втрати працездатності та третя група інвалідності. На час підписання вказаного вище договору ОСОБА_1 витратив значні кошти на лікування і розуміючи, що подальше зволіканням з направленням на МСЕК призведе до ще більших витрат, був вимушений погодиться на умови запропоновані колишнім роботодавцем. При цьому, 20 червня 2023 року позивач ні з ОСОБА_3 , ні зі свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зазначеними в договорі, не зустрічався, не обговорював розмір моральної шкоди, тому що йому було надано вже виготовлений раніше та підписаний ними договір. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Зазначений вище договір з підприємством він підписав під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. Потрібно врахувати, що керівництво відповідача цілком усвідомлювало, що договір з ОСОБА_1 підписується на вкрай невигідних для позивача умовах. Тому позивач просив визнати недійсним та розірвати договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, укладений 20 червня 2022 року між АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 , як такий, що вчинено під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах; стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків, у розмірі 240000,00 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно копії трудової книжки, виданої на ім`я позивача, він 25.07.1994 року прийнятий на роботу на шахту підземним електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання АТ «Марганецький ГЗК»; 09.11.1994 року звільнений, у зв`язку з призовом на військову службу; 19.08.1996 року прийнятий на роботу до відповідача підземним електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання, а 31.12.2000 звільнений за власним бажанням; 26.02.2001 року прийнятий на шахту до відповідача підземним електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання 3 розряду; 12.01.2005 переведений підземним електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання 4 розряду; 10.04.2020 звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 10-11).

20 червня 2022 року між АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 було укладено у простій письмовій формі договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, за умовами якого на підставі частини 1 статті 1168 Цивільного Кодексу України, уклали цей договір про добровільне відшкодування відповідачем моральної шкоди, яка завдана позивачу втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань, за основним діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії, група В, загострення середнього ступеня важкості, ЛН першого-другого ступеня, та супутнім діагнозом: гіпертонічна хвороба 2 ступінь 2, гіпертензивне серце, СН-0-1ст., ризик 2, остеоартроз у поєднанні з періартрозом колін і ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), двобічний плечолопатковий періартроз (другого ступеня), радикулопатія попереково-крижова L5, S1 нерізко виражена, нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), що підтверджується випискою медичної карти №3088 стаціонарного хворого, виданою Державною Установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 19.08.2021 року, отриманих під час роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький ГЗК», на наступних умовах, зокрема:

1) ОСОБА_1 моральну шкоду від втрати здоров`я внаслідок виявлених захворювань, отриманих під час роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький ГЗК»,оцінює в розмірі 12422,37 грн;

2) моральна шкода, яка завдана позивачу унаслідок роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький ГЗК», за цим договором відшкодовується одноразово (а.с. 34).

Згідно пункту 4 вказаного вище договору, відповідач в строк до 24 червня 2022 року сплачує ОСОБА_1 в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди за цим договором, грошові кошти в сумі, яка залишається до виплати після утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за ставками 18 відсотків та 1,5 відсотка, з передбаченої у цьому договорі суми розміру моральної шкоди, яка зазначена в пункті 1 цього договору, а саме: 10000,00 грн, шляхом безготівкового перерахування вищезазначеної суми на рахунок, відкритий на його ім`я у AT КБ «ПриватБанк».

У пункті 5 вказаного вище договору зазначено, що при виконання відповідачем усіх своїх зобов`язань за цим договором моральна шкода, пов`язана з втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань позивача, внаслідок роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», вважається відшкодованою у повному обсязі.

За змістом пунктів 6, 7 договору про добровільне відшкодування моральної шкоди від 20.06.2022 року, зокрема, вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, відомо. Сторони підтверджують, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов договору. Сторони стверджують, що зміст цього договору їм зрозумілий, питань, які залишилися б нез`ясованими для них немає.

23 червня 2022 року АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» було виплачено ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, на виконання умов вказаного вище договору від 20.06.2022, в сумі 10000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №57379 від 23.06.2022 (а.с. 174).

Також відповідачем були сплачені 2236,03 грн податку з доходу фізичних осіб та 186,34 грн військового збору, утриманих із суми моральної шкоди за договором, що підтверджується копією платіжного доручення №57380 від 23.06.2022 №57381 від 23.06.2022 (а.с. 174 зворот, 175).

За фактом виникнення у позивача хронічного професійного захворювання проведено розслідування та складено акт за формою П-4 від 25.07.2022 року про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (а.с. 48-49).

Відповідно до вказаного вище акту П-4 від 25.07.2022 року, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В ДН другого ступеня; остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних і ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня); радикулопатія поеперково-крижова L5,S1 з помірними статико-монічним синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна)приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за кваліфікацією ОСОБА_6 і Н.І.Пономарьової. П.14 даного акту встановлено діагноз позивачу. Відповідно до п. 15 зазначеного акту у позивача відсутні раніше встановлені хронічні професійні захворювання. Згідно п. 17 вищевказаного акту професійне захворювання виникло за таких обставин: внаслідок тривалої роботи в умовах дії шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалості технології видобутку руди підпадав під вплив шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу. Згідно п.18 вищевказаного акту причинами професійного захворювання стали: підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни 40,5 кг при нормі до 30 кг; робоча поза (вимушена) незручна до 82,0 % при нормі 25%; рівень пилу 4,67 мг/м3 що в 2,34 рази перевищує ПДК при нормативному значенні 2,0 мг/м3; рівень марганцю 0,357 мн/м3 при нормативному значенні 0,3 мг/м3, зо в 1,19 рази перевищує ПДК; рівень шуму 87 Дб (ПДУ 80 Дб) що на 7 Дб перевищує допустимий; рівень вібрації 117 Дб що перевищує нормативні параметри в 112 Дб (а.с. 48-49).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 16.08.2022 року серія 12ААА №130496, позивачу з 15 серпня 2022 року первинно встановлено третю групу інвалідності до 01.09.2024 та 55% втрати професійної працездатності (а.с. 36).

З 07 вересня 2023 року позивачу встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 65% та третю групу інвалідності на строк до 01.10.2025, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 21.09.2023 року серія 12ААГ № 187225 (а.с. 45).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину (ч. 2 ст. 233 ЦК України).

Як свідчить тлумачення частини першої статті 233 ЦК України умовами, існування яких надає підстави особі звертатися до суду, а суду - виносити рішення про визнання правочину недійсним є: а) наявність тяжкої обставини, що «змусила» особу вчинити правочин; б) те, що цей правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Тобто для визнання правочину недійсним, на підставі частини першої статті 233 ЦК України, необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №507/1084/17.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16 зроблено висновок, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оспорює правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Крім того, у постанові від 25.07.2018 у справі №487/7703/15-ц Верховний Суд зазначив, що для того, щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Отже, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

Установлено, що позивач має численні захворювання, з 15 серпня 2022 року йому було встановлено третю групу інвалідності та 55% втрати професійної працездатності, а з 07 вересня 2023 року встановлено третю групу інвалідності до 01.10.2025 та ступінь втрати працездатності на рівні 65%.

У зв`язку із необхідністю лікування хвороб, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні профпатології КНП «Марганецька ЦМЛ» ММР» (КНП «Марганецький ЦПМСД») з 17.08.2020 по 28.08.2020 (а.с. 14-15), з 02.03.2021 по 11.03.2021 (а.с. 16-17), з 16.03.2021 по 24.03.2021 (а.с. 19-20), з 17.08.2021 по 19.08.2021 (а.с. 21-22), з 11.01.2022 по 25.01.2022 (а.с. 25-26), з 19.04.2022 по 27.04.2022 (а.с. 27-28).

Також ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у КП «Марганецька центральна міська лікарня» Марганецької міської ради з 14.06.2022 по 24.06.2022, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1567 (а.с. 31-33, 186-188).

Зі змісту вказаної вище виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1567 вбачається, що причинами госпіталізації ОСОБА_1 були скарги на виражену задишку при незначному фізичному навантаженні, напади ускладнення дихання до 2 разів на добу, які ініціюються як при фізичних навантаженнях, так і виникають спонтанно незалежно від часу доби, сильний приступоподібний сухий кашель на протязі дня, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, загальну слабкість, підвищену втому, запаморочення, головний біль, біль та обмеження рухів в поперековому/крижовому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових і колінних суглобах, біль та омініння рук, мерзлякуватість кистей, погіршення розбірливості мови, зниження слуху на обидва вуха, шум у голові та вухах (а.с. 31,186).

Отже, апеляційним судом установлено, що у період укладення оспорюваного договору від 20 червня 2022 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні із симптомами загострення численних хронічних професійних захворювань дихальної системи, рухово-опорного апарату, органів слуху, мав вкрай погане загальне самопочуття, та потребував медичної допомоги, грошових коштів у звязку з лікуванням у стаціонарі, вживанням, зокрема, знеболювальних препаратів.

Крім того, на час укладення оспорюваного договору, позивач був звільнений з роботи у звязку з виходом на пенсію; у той же час група інвалідності, відсоток втрати працездатності йому визначені не були, що обмежувало позивача у отриманні коштів у звязку із втратою здоровя.

Наведені обставини у сукупності із погіршенням стану здоровя позивача, що супроводжувалось, зокрема, фізичним болем, нападами ускладнення дихання, запамороченнями, погіршенням розбірливості мови, зниженням слуху, призвели до важкого емоційного стану позивача, який повязаний із невизначенністю його положення у контексті неотримання доплат у звязку із втратою здоровя, недостатністю коштів на лікування, необхідністю тривалого та вартісного лікування; викладене, враховуючи перебування на стаціонарному лікуванні, сформувало у позивача сильне душевне тривале хвилювання за власне здоровя, за своє майбутнє та змусило позивача (під час перебування на стаціонарному лікуванні), під впливом тяжких для нього обставин, до укладення з відповідачем оспорюваного договору на вкрай невигідних для нього, позивача, умовах, оскільки 10000,0 грн. не є співмірними із глибиною, характером, тривалістю моральних страждань позивача через втрату здоровя на виробництві, враховуючи, що у повній мірі здоровя відповідача відновленню не підлягає.

Обумовивши у договорі значний перелік професійних захворювань позивача, отриманих під час роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький ГЗК», відповідно до виписки медичної карти №3088 стаціонарного хворого, виданої ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 19.08.2021 року, сума відшкодування моральної шкоди була вказана у несправедливому, вкрай невигідному для позивача розмірі 12422,37 грн, з якої підлягали відрахуванню податки та інші обовязкові платежі.

Тобто до виплати роботодавцем позивачу належало 10000,00 грн (п. 4 договору), що на день укладення оспорюваного договору становило 4,03 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (10000,00 грн / 2481,00 грн), або 1,54 мінімальних заробітних плат в Україні (10000,00 грн / 6500,00 грн). Така сума моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості, а була лише тимчасовим вирішенням матеріальної складової проблем позивача, який потребував коштів на лікування хронічних захворювань, отриманих під час тривалого періоду роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький ГЗК».

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що договір про відшкодування моральної шкоди від 20 червня 2022 року був укладений між сторонами під впливом збігу тяжких для позивача обставини (які обгрунтовані вище, зокрема, під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні через погіршення його здоровя) і на вкрай невигідних умовах (занижений, несправедливий розмір моральної шкоди, що становив півтори мінімальних заробітних плат), - колегія дійшла висновку про наявність підстав для визнання недійсним вказаного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», на підставі статті ч. 1 ст. 233 ЦК України.

При вирішенні позовної вимог про визнання недійсним оспорюваного договору колегія звертає увагу на доводи позивача та його представника, що ініціатором укладення цього договору був відповідач; саме працівник відповідача підготував текст осопрюваного договору, виклав у ньому усі умови та вказав розмір моральної шкоди; розмір моральної шкоди попередньо із ним, позивачем, не узгоджувався, не обговорювався.

Відповідач визнає факт юридичного супроводу укладення договору з позивачем юристами підприємства, що узгоджується із вказаними вище доводами позивача та підтверджується письмовими поясненнями представника відповідача від 24.04.2024 року, матеріалами справи, усними поясненнями сторін у судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

Доводи відповідача про складне фінансове становище підприємства не спростовує правильність висновків апеляційного суду про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору.

Підстави для розірвання вказаного вище договору відсутні, адже суд дійшов висновку про його недійсність. Вимоги про визнання недійсним та розірвання договору є взаємовиключними, адже розірванню підлягає лише дійсний договір.

У абзаці 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України передбачено, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. У даній справі оспорюваний правочин визнається судом недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України. Відповідачем, який на виконання умов оспорюваного договору сплатив позивачу 10000,0 грн, вимога про застосування наслідків визнання правочину недійсним - не заявлена.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Судом установлено, що відповідно до акту за формою П-4 від 25.07.2022 року про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, у позивача встановлено наявність професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В ДН другого ступеня; остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних і ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня); радикулопатія поеперково-крижова L5,S1 з помірними статико-монічним синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за кваліфікацією ОСОБА_6 і Н.І. Пономарьової. П.14 даного акту встановлено діагноз позивачу.

Відповідно до п.15 зазначеного акту у позивача відсутні раніше встановлені хронічні професійні захворювання.

Згідно п.17 вищевказаного акту професійне захворювання виникло за таких обставин: внаслідок тривалої роботи в умовах дії шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалості технології видобутку руди підпадав під вплив шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу.

Згідно п. 18 вищевказаного акту причинами професійного захворювання стали: підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни 40,5 кг при нормі до 30 кг; робоча поза (вимушена) незручна до 82,0 % при нормі 25%; рівень пилу 4,67 мг/м3 що в 2,34 рази перевищує ПДК при нормативному значенні 2,0 мг/м3; рівень марганцю 0,357 мн/м3 при нормативному значенні 0,3 мг/м3, зо в 1,19 рази перевищує ПДК; рівень шуму 87 Дб (ПДУ 80 Дб) що на 7 Дб перевищує допустимий; рівень вібрації 117 Дб що перевищує нормативні параметри в 112 Дб (а.с. 48-49).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 16.08.2022 року серія 12ААА №130496, позивачу з 15 серпня 2022 року первинно встановлено третю групу інвалідності до 01.09.2024 та 55% втрати професійної працездатності (а.с. 36).

З 07 вересня 2023 року позивачу встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 65% та третю групу інвалідності на строк до 01.10.2025, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 21.09.2023 року серія 12 ААГ №187225 (а.с. 45).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість ушкодження здоров`я ОСОБА_1 , пов`язаного з виконанням ним трудових обов`язків в шкідливих умовах праці на підприємстві, у зв`язку з чим довідкою МСЕК серія 12ААА №130496 від 16.08.2022 при первинному огляді позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності та довідкою МСЕК серії 12 ААГ №187225 від 21.09.2023 позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності третю групу інвалідності на строк до 01.10.2025; приймаючи до уваги стан здоров`я позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у повсякденному житті, необхідність реабілітації, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань; враховуючи дотримання засад розумності і справедливості, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 120000,00 грн, яка спричинена втратою здоров`я, отриманням професійного захворювання під час перебування у трудових відносинах з відповідачем.

При визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої отриманням професійного захворювання під час перебування у трудових стосунках з відповідачем, судом враховано також, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір компенсації моральної шкоди, що визначений апеляційним судом у 120000,00 грн., є співмірним із характером та тривалістю завданих позивачу моральних страждань, є необхідною та достатньою сатисфакцією. Тому підстави для її стягнення у більшому розмірі відсутні.

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, апеляційним судом взято до уваги складне фінансове положення підприємства, перебування підприємства у простої. Разом з тим, суд наголошує, що наведені факти не звільняють у повній мірі відповідача від відшкодування моральної шкоди позивачу та не виправдовують укладення з позивачем договору про виплату йому (позивачу) моральної шкоди у значно заниженому, вкрай несправедливому розмірі.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Як вбачається з матеріалів справи, первинні довідки МСЕК про встановлення третьої групи інвалідності та 55% втрати професійної працездатності видавались позивачу у 2022 році, тобто вже після набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Тому, стягнута з відповідача на користь позивача сума моральної шкоди повинна бути стягнута з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України, оскільки станом на 01 січня 2024 року розмір мінімальної заробітної плати становить 7100,00 грн, а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 120000,00 грн. значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати.

Місцевий суд безпідставно розглянув дану цивільну справу у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи; не врахував, що у даній справі заявлена, зокрема, позовна вимога немайнового характеру щодо визнання договору недійсним (а.с. 96). Судом першої інстанції у повній мірі фактичні обставини справи не встановлені, належна оцінка доказам не надана.

Оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають також стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору (1073,60 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 536,80 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 21.11.2023 (а.с. 1).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання недійсним та розірвання договору про відшкодування моральної шкоди, стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, укладений 20 червня 2022 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат».

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 120000 (сто двадцять тисяч) грн., з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова