Провадження № 2/185/830/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Коваленко К.С., позивача ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу ЄУ № 185/11186/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач 30.08.2023 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просить витребувати у ОСОБА_2 на його користь належний йому металевий гараж, розташований біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у 1981 році його батькові ОСОБА_3 ветерану та інваліду ІІ групи Великої Вітчизняної Війни було виділено місто для встановлення тимчасового металевого гаражу біля житлового будинку АДРЕСА_2 . Його родина придбала металевий гараж та спільно його використовувала. Він мешкав з родиною та використовував спірний гараж, після смерті батька в 2003 році продовжив ним користуватись разом з матір`ю. Його мати з його згоди дала у тимчасове користування даний гараж сусідці ОСОБА_2 у 2015 році. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Він є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , а тому є власником спірного гаража. Позивач звернувся до ОСОБА_2 з вимогою звільнити приміщення гаражу та повернути гараж, ОСОБА_2 категорично відмовилась його повертати. Зазначений гараж не є нерухомістю, а є тимчасовою спорудою, тому він не підлягає реєстрації. Відповідачу по справі дозволу на встановлення металевого гаражу в дворі зазначеного будинку Павлоградська міська рада не надавала, та відповідач будь-якого права на користування місцем, відведеним під гараж, не має.

Рух справи

Ухвалою від 04.09.2023 (суддя ОСОБА_5 ) відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.1.02023 ухвалу від 04.09.2023 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою від 06.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддя Головін В.О.) від 30.11.2023 задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід головуючому судді Головіну Валерію Олександровичу, відведено суддю та цивільну справу передано до канцелярії суду для повторного авторозподілу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2023 головуючим суддею у вищевказаній цивільній справі було визначено суддю ОСОБА_6 .

Ухвалою від 04.12.2023 позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження.

Позивачем зазначені в ухвалі від 04.12.2023 недоліки усунуті в повному обсязі.

Ухвалою від 18.12.2023 призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

28.12.2023 відповідачем подано відзив по справі, відповідно до якого в задоволенні позову вона просить відмовити. Зазначає, що приблизно в 2015 році вона взяла в оренду металевий гараж у матері позивача ОСОБА_4 за 200 грн в місяць. В травні 2017 року ОСОБА_4 запропонувала їй придбати гараж за 5000 гривень, на що вона дала згоду, документів на гараж не було, а тому вона написала розписку. Гараж був придбаний в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вважає себе законним власником гаража. Посилається на рішення судів в справі 185/5588/21. Зазначає, що доказів права власності позивача на спірний гараж не надано, вона не порушувала прав та законних інтересів позивача.

05.01.2024 позивачем подано відповідь на відзив, яку названо відзив на заперечення, в якій позивач заперечує доводи відповідача, зазначає, що розписка не є належним доказом купівлі продажу спірного гаражу та належності його відповідачу, зазначає, що предмет даних позовних вимог є відмінним від справи № 185/5588/21.

19.01.2024 та 06.03.2024 відповідачем подано заяви про розгляд справи у її відсутність, в позові просить відмовити в повному обсязі.

29.02.2024 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що позивачем не надано доказів його права власності на спірний гараж та відповідач не порушувала прав та законних інтересів позивача.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, дав пояснення відповідно до позову, зазначив, що спірний гараж знаходиться на його прибудинковій територій, так як дозвіл на його встановлення надавався його батьку, але доказів надання такого дозволу в нього не має, так як пройшло багато часу. Спірний гараж був куплений та встановлений його родиною, але доказів купівлі гаража в нього не має. Відповідач користувалась спірним гаражем з дозволу його матері, після смерті батька, та жодного права власності та гараж не має. Вважає, що власником гаража була його мати, а після її смерті власником гаража є він, так як є спадкоємцем який належним чином прийняв спадщину після смерті матері. На питання суду надати докази права власності на гараж за матір`ю позивача, або докази придбання гаража його родиною, виділення міста для встановлення тимчасового металевого гаражу його батьку, зазначив, що такі докази відсутні.

Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.06.2000 ОСОБА_4 була власницею квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до листа державного нотаріуса Першої павлоградської нотаріальної контори № 1948/02-14 від 07.07.2023 та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54704657 від 10.01.2019 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і після її смерті заведено спадкову справу 10.01.2019 № 63592282, роз`яснено позивачу порядок оформлення спадщини.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.01.2023, яка набрала законної сили, в справі № 185/5588/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, а саме гаражем біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , встановлені наступні обставини.

«З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що померла ОСОБА_4 надала у тимчасове користування спірний гараж сусудці ОСОБА_2 .

В матеріалах справи наявна розписка, з тексту якої вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 , 5000 гривень за продаж гаражу (а.с.14). дана розписка була долучена до позову ОСОБА_9 з відміткою «Згідно з оригіналом», а тому суд вважає, що посилання позивача на той факт, що вона була написана не власноручно ОСОБА_4 є безпідставним. Крім того позивач не заявляв клопотання про проведення експертизи на встановлення належності підпису особі ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Згідно довідки КП Павлоградське Міжміське Бюро технічної інвентаризації від 08.07.2022 року № 31 право власності на металевий гараж по АДРЕСА_2 не зареєстровано.»

2. Мотивувальна частина

Встановлені обставини справи врегульовані наступними нормами права.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

До статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно ст.317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

В даній справі позивач звернувся із віндикаційним позовом.

Віндикаційний позов це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 .

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що для задоволення даного віндикаційного позову про витребування майна з чужого незаконного володінняпозивачу першочергово необхідно належними та допустимими доказами довести своє право власності на спірне майно, та незаконне, без відповідної правової підстави заволодіння таким майном відповідачем.

Відповідно до приписів ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.ст. 77, 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не приймає до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем вірно зазначено в позові, що спірний металевий гараж не є нерухомим майном, а є тимчасовою спорудою, тому він не підлягає реєстрації.

Проте право власності на майно спірний металевий гараж, повинно бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів належності (права власності чи користування) спірного гаража його померлим матері чи батьку (докази придбання спірного гаража, чи матеріалів, з яких його було зроблено, виділення міста для встановлення тимчасового металевого гаражу його батькутощо). Та відповідно не надано доказів його права власності на спірний гараж як спадкоємця, який прийняв спадщину після смерті його матері ОСОБА_4 .

В постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.01.2023, яка набрала законної сили, в справі № 185/5588/21, встановлено, що померла ОСОБА_4 надала у тимчасове користування спірний гараж сусудці ОСОБА_2 , проте на якій правовій підставі (право власності, чи право користування) померла ОСОБА_4 розпоряджалась спірним гаражем не зазначено та не встановлено.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів обґрунтування позовних вимог, а саме належності йому на праві власності спірного гаража.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко