КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Справа №2-1038/11
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8797/2024
У Х В А Л А

19 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, виселення та стягнення моральної шкоди та об`єднаним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: відділ опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції в місті Києві про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємицею за законом четвертої черги, визнання права власності на спадкове майно, визнання договору дарування об`єкта нерухомості та свідоцтва про право власності на спадщину на це майно,

встановив:

у січні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про зобов`язання ОСОБА_3 не чинити йому перешкод в здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_3 зі всіма залежними від неї неповнолітніми дітьми із зазначеної квартири.

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , визнання її спадкоємицею четвертої черги, визнання недійсним договору дарування квартири.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2010 року позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 об`єднані в одне провадження.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2011 року зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; виселено ОСОБА_3 із всіма залежними від неї особами (дітьми) з квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2011 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 листопада 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2012 року.

Ухвалами Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року замінено стягувача ОСОБА_2 на ОСОБА_5 ; від 2 вересня 2019 року видано дублікат виконавчого листа від 18 січня 2012 року; від 14 травня 2020 року поновлено ОСОБА_5 строк пред`явлення дублікату виконавчого листа до виконання.

28 лютого 2024 року ОСОБА_1 подала на рішення Солом`янського

районного суду міста Києва від 10 березня 2011 року апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, посилаючись на те, що на момент ухвалення рішення їй було 8 років, вона не могла бути стороною у справі, однак рішенням зачіпаються її права, так як її виселяють з квартири. Також ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, посилаючись на те, що після закінчення школи та коледжу вона проживала у Німеччині, повернулася 1 листопада 2023 року, отримала копію рішення суду 15 лютого 2024 року.

Відповідно до пункту 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Частина перша статті 294 ЦПК України у редакції, що діяла на час ухвалення рішення, визначала, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення; особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, могли подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 прийшли до висновку, що при визначенні строку на апеляційне оскарження судового рішення, застосовуються норми процесуального права, які діють на час подання апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз вказаної процесуальної норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто, законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. Тобто, строк, передбачений частиною другою статті 358 ЦПК України, є присічним і поновленню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктами 1,2 частини другої статті 358 ЦПК України.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 серпня 2020 року у справі № 523/1781/16-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 493/1858/16-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 613/1166/15-ц, від 01 грудня 2021 року у справі № 171/506/15, від 23 листопада 2022 року у справі № 754/2141/19, від 30 листопада 2022 року у справі № 761/30419/19, від 30 січня 2023 року у справі № 761/21976/21, від 15 лютого 2023 року у справі № 208/805/20, від 24 квітня 2023 року у справі № 755/19216/18, від 05 квітня 2023 року у справі № 465/3861/16-ц.

У разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми (постанова Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17).

Згідно резолютивної частини рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2011 року ОСОБА_3 підлягала виселенню з квартири АДРЕСА_1 із всіма

залежними від неї особами (дітьми).

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 та народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною 1 статті 29 ЦПК України, редакція якої діяла на час розгляду справи судом, було передбачено, що особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Частина 1 статті 39 ЦПК України, редакція якої діяла на час розгляду справи судом, визначала, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Оскільки ОСОБА_1 на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду була малолітньою, вона не могла особисто здійснювати цивільні процесуальні права, тобто не могла бути стороною у даному спорі, її інтереси в суді представляла її законний представник - мати ОСОБА_3 , яка оскаржувала рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2011 року, як у апеляційному, так і у касаційному порядку, діючи у своїх інтересах, та у інтересах своїх дітей, у тому числі і ОСОБА_1 .

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з тим право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. У свою чергу право на оскарження судового рішення також обмежене встановленим строком на апеляційне оскарження. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

У рішенні Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законодавством певних процесуальних дій. Інститут строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти росії», заява №52854/99).

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду, яке набрало законної сили 10 листопада 2011 року, тобто через більше, ніж 12 років, її інтереси при розгляді справи представляла її мати - ОСОБА_3 , а відтак прийняття апеляційної скарги і повторний розгляд справи буде порушувати принцип остаточності рішення суду.

Виходячи з вищевикладеного, правові підстави для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2011 року відсутні, а відтак на підставі частини 2 статті 358 ЦПК України колегія суддів відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, виселення та стягнення моральної шкоди та об`єднаним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: відділ опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції в місті Києві про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємицею за законом четвертої черги, визнання права власності на спадкове майно, визнання договору дарування об`єкта нерухомості та свідоцтва про право власності на спадщину на це майно.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук