ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2196/24 Справа № 211/5109/22 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Зубакової В.П., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Бортник В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 211/5109/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради, про усунення перешкод у спілкуванні з донькою шляхом встановлення порядку участі у вихованні дитини, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Ткаченко С.В., -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що сторони з 05.06.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за заявою ОСОБА_2 рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 06.09.2022 року був розірваний. В період шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . З народження дитини вони проживали разом, однак фактично з 31 липня 2022 року, він (позивач) не має жодної можливості для спілкування з власною дитиною.

ОСОБА_2 зникла разом з дитиною, спочатку ігнорувала дзвінки, а згодом взагалі заблокувала можливість додзвонитись. Він неодноразово намагався встановити зв`язок з дитиною через близьких родичів: бабусю відповідача та її сестру, що підтверджується листуванням у месенджері Вайбер, однак йому не вдалось навіть дізнатись де перебуває відповідач разом з дитиною.

Він також звертався до правоохоронних органів - Відділення поліції №1 (м.

Кривий Ріг) Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №19684 від 04.11.2022 року, згідно якого він просив допомогти встановити контакт з колишньою дружиною, яка не дає бачитись зі спільною дитиною. Однак згідно листа №451/2-238160 від 07.11.2022 року повідомлено, що ознак кримінального правопорушення не встановлено, тому підстави внесення відомостей до єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні.

Також ним було направлено (на адресу за якою можливо проживає

відповідач) пропозицію щодо усунення перешкод у спілкуванні з донькою шляхом встановлення порядку участі у вихованні дитини, що підтверджується описом вкладення у

цінний лист та накладною №603 від 21.11.2022 року. Однак, станом на 12.12.2022 року відправлення знаходиться у точці видачі, проте так і не отримано.

У зв`язку з чим, просив визначити наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини, а саме: з 17:00 п`ятниці до 17:00 неділі (без ночівлі) (вихідні дні через вихідні дні (тобто чотири рази на місць по вихідним через вихідні: перші та треті вихідні місяця) без присутності матері; щороку у День народження батька - 12 грудня з 10:00 год. до 20:00 год., без присутності матері; 9 березня з 10:00 год. до 20:00 год. - наступний день після Міжнародного жіночого дня, без присутності матері; 11 травня з 10:00 год. до 20:00 год. - наступний день після Дня народження доньки; 14 днів (літні канікули дитини) - з 15 липня по 28 липня, з 10:00 год. 15 липня до 20:00 год. 28 липня, без присутності матері; 7 днів (зимові канікули дитини) - з 02 січня по 08 січня, з 10:00 год. 02 січня до 20:00 год. 08 січня, без присутності матері; кожного року у третю неділю червня - День батька в Україні, з 10:00 год. до 20:00 год. без обмеження місця побачення, однак за попереднім повідомленням матері дитини. Встановити, що початок та закінчення зустрічі відбувається за місцем проживання дитини. Для цього, зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 про місце проживання дитини, або про зміну місця проживання дитини, якщо таке відбулось. Встановити можливість спільного відпочинку ОСОБА_1 з його малолітньою донькою ОСОБА_4 , протягом літнього періоду тривалістю на 2 тижні на території України, за умови узгодження з матір`ю дитини періоду виїзду на оздоровчий відпочинок та місця відпочинку, з урахуванням стану здоров`я дитини та інших обставини, які можуть бути перешкодою для такого відпочинку. Встановити право батька на необмежене спілкування з дочкою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку через мережу Інтернет за допомогою меседжерів, з урахуванням режиму дня дитини. Для цього зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 інформацію про наявні засоби зв`язку (номер телефону тощо) для спілкування батька з дитиною; зобов`язати ОСОБА_2 надавати інформацію ОСОБА_1 .

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язато ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 .

Визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини дозволивши ОСОБА_1 побачення та спілкування з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 встановивши наступний порядок зустрічей:

- у першу, третю суботу місяця та першу та третю неділю місяця з 10 год. до 17 год. без присутності матері дитини;

- щороку у день народження батька 12 грудня ( якщо припадає на вихідний) з 10.00 год. до 20.00 год. без присутності матері;

- 9 березня ( якщо припадає на вихідний) з 10.00 год. до 20.00 год. без присутності матері;

- 11 травня наступний день після дня народження доньки ( якщо припадає на вихідний) з 10.00 год. до 20.00. год.;

- спільний літній відпочинок протягом 14 днів на території України, за умови узгодження з матір`ю дитини періоду виїзду, місця відпочинку з урахуванням стану здоров`я дитини та побажанням дитини;

- 7 днів зимових канікул згідно розкладу освітньо-навчального процесу з 02 січня по 08 січня з 10 год. до 20.00 год.;

- кожного року у третю неділю червня День батька в Україні з 10.00 год. до 20.00 год. без обмежень місця побачень, однак за попереднім повідомленням матері дитини та бажання дитини.

Встановити, що початок та закінчення зустрічі відбувається за місцем проживання дитини. Для цього зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 про місце проживання дитини, або про зміну місця проживання дитини, якщо таке відбулось.

Встановити право батька на необмежене спілкування з дочкою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку через мережу Інтернет за допомогою Viber, WhatsAPP, Telegram, Skype, з урахуванням режиму дня дитини. Для цього зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 інформацію про наявні засоби зв`язку (номер телефону тощо) для спілкування батька з дитиною; зобов`язати ОСОБА_2 надавати інформацію ОСОБА_1 про зміну номера телефону та інших засобів зв`язку, необхідних для спілкування батька з дитиною

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що з початком війни, позивач разом відповідачем та малолітньою донькою виїхали за межі України в Чорногорію. В подальшому позивач забрав речі і грошові кошти та виїхав до України. Відповідач виїхала до Польщі де і мешкає з донькою на теперішній час. Відповідач з дитиною проживають на підставі картки переселенки, яка дає їм право на законних підставах жити та працювати в Польщі. Таким чином, на теперішній час місце проживання дитини визначено разом з матір`ю у Польщі, тому вважає, що графік побачень батька без присутності матері прийнято не в інтересах дитини. Через війну в Україні відповідач не планує повертатись додому, оскільки це може негативно вплинути на дитину та створити небезпеку життю та здоров`ю дитини. При цьому, позивач має необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного та електронного зв`язку.

Як зазначено вище, дитина з матір`ю проживає в Варшаві (Республіка Польща), батько дитини знаходиться в лавах ЗСУ та фактично він не має можливості виїхати за кордон, що унеможливлює виконання рішення суду.

При ухваленні рішення суду не була врахована думка органу опіки та піклування (висновок відсутній), не було встановлено бажання самої дитини.

З урахуванням того, що позивачем не доведено позовних вимог належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, судом не встановлено фактів вчинення відповідачем перешкод позивачу у вихованні та спілкуванні з донькою, батько не позбавлений можливості необмеженого спілкування з дитиною за допомогою відеозв`язку, вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник третьої особи в суді апеляційної інстанції просив прийняти рішення на у відповідності до діючого законодавства.

Позивач та його представник, відповідач, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в цілому відповідає вказаним вимогам закону.

Так, з матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05.06.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 7 зворотна сторона).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі у подружжя народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 7).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9).

Між сторонами не досягнуто згоди щодо часу та способів спілкування позивача з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане частково обумовлено об`єктивними обставинами такими як втрата сімейних стосунків сторін, їх окремим проживанням.

Згідно висновку виконкому Саксаганської районної у місті ради щодо визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 , зазначено, що зі слів батька ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_5 знаходяться за кордоном. Під час комісійного відвідування, за адресою місця проживання малолтіньої дитини, двері ніхто не відчинив. У вирішенні питанні про спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває поза межами компетенції органу опіки та піклуванні Саксаганської районної у місті ради (а.с. 74).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з порушенням права позивача щодо участі у вихованні дитини та наявності спору між сторонами з цього приводу, на підставі ч.2 ст.159 СК України, суд визначив графік систематичних побачень, з урахуванням інтересів дитини та з урахуванням того, що на даний час дитина проживає за кордоном, а на території України введено військовий стан.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, але вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині його виконання з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч.2, 8 та ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.1 ст.10 ЗУ «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Стаття 1 ЗУ «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України).

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч.2 ст.159 СК України).

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

У постанові від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20 (провадження №61-16244св21) Верховний Суд дійшов висновку, що батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року §54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» ЄСПЛ зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§76).

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд зобов`язаний виходити, передусім, з найкращих інтересів дитини, визначення яких здійснюється на підставі оцінки обставин кожної справи.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а визначений порядок спілкування батька з дитиною, що передбачає певні дні та часи такого спілкування, не може беззаперечно свідчити про позбавлення його передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №461/138/18, провадження №61-132св22.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , після припинення шлюбних стосунків малолітня ОСОБА_3 залишилась проживати разом з матір`ю.

З лютого 2022 року ОСОБА_2 разом з малолітньою ОСОБА_6 виїхала до Чорногорії в подальшому переїхали до Польщі, де і проживають по теперішній час.

Між сторонами виник спір через недосягнення згоди щодо часу та способів спілкування позивача з малолітньою ОСОБА_6 . Вказане частково обумовлено об`єктивними обставинами такими, як втрата сімейних стосунків сторін, їх окремим проживанням.

Позивач також звертався до правоохоронних органів - Відділення поліції №1 (м.

Кривий Ріг) Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №19684 від 04.11.2022 року, згідно якого він просив допомогти встановити контакт з колишньою дружиною, яка не дає бачитись зі спільною дитиною

Встановивши, що сторони в добровільному порядку не змогли досягти згоди щодо участі позивача у вихованні дитини, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і принаймні в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

На думку колегії суддів, визначений судом порядок та час спілкування батька з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідає інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батька, а також рівність прав батьків щодо дитини, не має нав`язливого та обтяжливого характеру для дитини, та сприяє налагодженню довірливих відносин батька із донькою.

З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність, на період дії в Україні воєнного стану, визначити реалізацію спілкування батька з дитиною за вказаним графіком за допомогою будь-якого додатка чи месенджера у форматі відеозв`язку.

З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, судом вірно зазначено про можливість батьків в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні доньки, в тому числі місць побачень, що буде відповідати інтересам ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи місце знаходження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю у Польщі, як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції були позбавлені можливості, у виконання вимог ст.171 СК України, врахувати думку дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Аналізуючи питання обсягу досліджених судом доводів сторін, наданої судом оцінки доказів, вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, діючи в межах наданих йому процесуальним законом повноважень та заявлених позовних вимог, належно дослідив зібрані у справі докази, повно встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, урахував найкращі інтереси ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та правильно застосував норми права.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідачем у справі не надано суду першої та апеляційної інстанцій доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише у присутності матері, а так само що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні, що свідчить про можливість участі батька у вихованні дитини лише у присутності матері, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно визначено спосіб спілкування батька з донькою без присутності матері.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач перебуває за кордоном, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції по суті справи, оскільки тимчасове перебування відповідача за кордоном не є підставою для позбавлення участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Між тим, на переконання колегії суддів, дана обставина (фактичне перебування на даний час дитини за кордоном) є підставою для відстрочення виконання рішення суду (п.7 ч.5 ст.265, ч.1 ст.267 ЦПК України) в частині визначеного судом порядку участі батька успілкуванні та вихованні дитини, а саме порядку зустрічей:

- у першу, третю суботу місяця та першу та третю неділю місяця з 10 год. до 17 год. без присутності матері дитини;

- щороку у день народження батька 12 грудня ( якщо припадає на вихідний) з 10.00 год. до 20.00 год. без присутності матері;

- 9 березня ( якщо припадає на вихідний) з 10.00 год. до 20.00 год. без присутності матері;

- 11 травня наступний день після дня народження доньки ( якщо припадає на вихідний) з 10.00 год. до 20.00. год.;

- спільний літній відпочинок протягом 14 днів на території України, за умови узгодження з матір`ю дитини періоду виїзду, місця відпочинку з урахуванням стану здоров`я дитини та побажанням дитини;

- 7 днів зимових канікул згідно розкладу освітньо-навчального процесу з 02 січня по 08 січня з 10 год. до 20.00 год.;

- кожного року у третю неділю червня День батька в Україні з 10.00 год. до 20.00 год. без обмежень місця побачень, однак за попереднім повідомленням матері дитини та бажання дитини,

Відстрочення виконання в цій частині слід застосувати на період дії в Україні воєнного стану та перебування дитини в цей час за кордоном.

Відстрочення не застосовується в частині визначеного судом права батька на необмежене спілкування з дочкою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку через мережу Інтернет за допомогою Viber, WhatsAPP, Telegram, Skype, з урахуванням режиму дня дитини, та зобов`язання відповідача ОСОБА_2 надати позивачу інформацію про наявні засоби зв`язку (та їх зміну) для його спілкування з дитиною.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2023 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення суду абзацом наступного змісту:

«Виконання рішення суду в частині визначеного судом порядку зустрічей батька ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 20.03.2024р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв