Справа № 204/1069/24
Провадження № 2/204/1695/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Кошелюк Д.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

за участю відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення,-

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2024 року позивач Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 солідарно на його користь заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення у загальному розмірі 77 082,31 грн., з яких: 70 160,84 грн. сума основного боргу; 703,30 грн. сума 3% річних та інфляційне збільшення 6 218,17 грн.; а також судові витрати у розмірі 3 028,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що між Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» та ОСОБА_4 , як відповідальним квартиронаймачем склалися фактичні відносини з приводу надання послуг водопостачання. Згідно рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Споживачі, тобто зареєстровані особи, зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до розрахунку сума заборгованості відповідачів за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_4 , якому відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , станом на 31.08.2023 року складає 70 160,84 грн. Так, вказана заборгованість утворилась за період з лютого 2012 року по серпень 2023 року. При цьому, загальна заборгованість відповідачів перед Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» складає 77 082,31 грн., з яких: 70 160,84 грн. сума основного боргу; 703,30 грн. сума 3% річних та інфляційне збільшення 6 218,17 грн. Відповідачі по справі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а тому несуть солідарну відповідальність за оплату житлово-комунальних послуг. Позивачем було направлено відповідачам досудове повідомлення з метою врегулювання спору, однак відповіді або заперечення на нього позивач від відповідачів не отримав. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду для стягнення з відповідачів вказаної вище суми заборгованості.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2024 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року провадження у цивільній справі за позовною заявою Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_4 закрито у зв`язку зі смертю останнього.

14 березня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку у якому останні просили суд застосувати строк позовної давності під час винесення рішення по справі. Крім того, у відзиві відповідачами було зазначено, що жодного письмового договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення з ними укладено не було, відповідно, умови надання цих послуг та їх оплата сторонами не обумовлювалась. Також, відповідачі звертають увагу суду, що розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як він не є первинним обліком бухгалтерським документом та не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Окрім того, відповідачі наголошують суду, що позивач звернувся до суду із позовом 01.02.2024 року, тобто після спливу позовної давності щодо місячних платежів до 01 лютого 2021 року включно, він має право на стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення тільки з 01 лютого 2021 року, тобто в межах строку позовної давності, а також має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на заборгованість, яка виникла з 01.02.2021 року по 31.01.2022 рік. Також на думку відповідачів, ОСОБА_3 в заявлений позивачем період виникнення заборгованості був неповнолітній, а тому не міг нести відповідальність за несвоєчасну сплату комунальних послуг.

10 квітня 2024 року КП «Дніпроводоканал» ДМР до суду було подано відповідь на відзив у якому зазначено, що між сторонами встановились фактичні відносини з приводу надання послуг. Так, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. На даний час від відповідачів не поступало жодної заяви про вибір моделі договірних відносин або відмови від надання централізованого водопостачання та водовідведення, то позивач вважає відповідачів такими, що є користувачами послуг. Також позивач зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1 відсутній прилад обліку холодної води, а тому нарахування за послуги водопостачання та водовідведення здійснюються згідно з затвердженими тарифами та нормами відповідно до кількості зареєстрованих осіб за формулою: (кількість мешканців)*(норма)*(дні)*(тариф). Як доказ на підтвердження боргу за вказаною адресою до позовної заяви було надано два розрахунки заборгованості за період з 01.01.1999 року по 30.06.2018 року та з 01.07.2018 року по 31.08.2023 року. У вказаних розрахунках зазначено: номер особового рахунку відповідачів, відомості про адресу та ім`я особи на яку відкрито особовий рахунок, помісячні нарахування, помісячна оплата. Також дані розрахунки містять ПІБ особи яка його сформувала та її підпис, та засвідчені розрахунки печаткою КП «Дніпроводоканал» ДМР, яка містить повну назву підприємства, від імені якої складено документ. На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що дані розрахунки є належними доказами, що підтверджують заборгованість. Стосовно строку позовної давності позивач посилається на постанову КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року №211 згідно якої з 12.03.2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого скасовано 01.07.2023 року, та на введений в України воєнний стан з 24.02.2022 року за Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, строк якого неодноразово продовжувався та діє по теперішній час. Таким чином, посилаючись на п.19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позивач зазначає, що на період дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану, а позовна заява подана до суду 01.02.2024 року, тобто під час дії воєнного стану в Україні. Стосовно тверджень відповідачів, що ОСОБА_3 у вказаний позивачем період виникнення заборгованості був неповнолітнім позивач зазначає, що борг утворився за період з 02.2012 року по 08.2023 року, а повнолітнім останній став 20.07.2022 року, а тому цілком несе солідарний обов`язок по оплаті послуг з 20.07.2022 року по 31.087.2023 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави зазначені у відзиві.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, вислухавши учасників справи під час судового засідання, суд дійшов наступних висновків.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що предметом господарської діяльності позивача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 20.10.2021 року № 75/11 (а.с.16-19).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , значяться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.09.2023 року (а.с.7).

При цьому, на ім`я ОСОБА_4 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і як відповідального наймача за вказаною адресою) для оплати послуг з водопостачання та водовідведення Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що вбачається з довідки на особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-13). Після смерті ОСОБА_4 особовий рахунок перереєстровано не було.

У статті 67 Житлового кодексу Української РСР закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради №939 від 18 вересня 2018 року встановлені норми та перелік тарифів питного водопостачання для населення м. Дніпра, які діяли з 02 серпня 1996 року по 12 травня 2017 року, після чого були внесені зміни до таблиці тарифів з 30 травня 2014 року по 22 грудня 2021 року (а.с.64-68).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України).

Згідно норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право не платити за комунальні послуги (крім постачання теплової енергії) у разі їхнього невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності у житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів. Факт такої відсутності має бути підтверджено.

У судовому засіданні встановлено, що від відповідачів не надходило на адресу КП «Дніпроводоканал» ДМР жодних заяв про вибір моделі договірних відносин або відмови від надання централізованого водопостачання та водовідведення, або відсутності певний час за місцем реєстрації тому суд дійшов висновку, що відповідачі є користувачами послуг КП «Дніпроводоканал» ДМР.

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.

Згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно довідки на особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритого за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 , виданої 07.09.2023 року співробітником КП «Дніпроводоканал» ДМР Бреус Л.В., вбачається, що заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення починаючи з лютого 2012 року по червень 2018 року склала 5 609,51 грн. (а.с.11-13).

Відповідно до розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_2 вбачається, що за період з липня 2018 року по серпень 2023 року включно загальна сума заборгованості відповідачів перед Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , складає 70 160,84 грн., інфляційне збільшення суми боргу 6 218,17 грн., 3% річних 703,30 грн. (а.с.14-15, 70-72).

Заперечень щодо відомостей, викладених у рахунках від відповідачів не надходило. Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачами у розумінні вимог ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростований.

Обставина фактичного споживання відповідачами вказаної послуги з водопостачання та водовідведення не оспорювалась. Будь-яких платіжних документів, що підтверджують сплату означеного боргу, або власних розрахунків суми заборгованості з боку відповідачів суду подано не було.

Крім того, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Таким чином судом встановлено, що відповідачами було порушено право позивача на отримання плати за послуги з водопостачання та водовідведення.

Що стосується вимоги відповідачів про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1,ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

При цьому, в силу вимог ст. 267 ч. ч. 4,5 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно розрахунків позивача та пояснень його представника у судовому засіданні, заборгованість відповідачів виникла та була нарахована позивачем за період з лютого 2012 року по серпень 2023 року.

Із зазначеними позовними вимогами КП «Дніпроводоканал» ДМР звернулось до суду 01.02.2024 року.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення з відповідачів за період з лютого 2012 року по липень 2020 року включно, у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права поза межами строку позовної давності, про застосування якої відповідачі просили у судовому засіданні та у своєму відзиві на позовну заяву.

Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з серпня 2020 року по серпень 2023 року.

Отже, з урахуванням встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, стягненню підлягає заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з серпня 2020 року по серпень 2023 року в розмірі основного боргу 59 658 грн. 60 коп.

Вимога позивача про стягнення з відповідачів інфляційного збільшення та 3% річних, підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

З огляду на наведене, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачів інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу».

26 квітня 2017 року Верховний Суд України, у справі №3-1522гс16, сформулював правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат після виконання боржником основного зобов`язання, згідно якої внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, стягнення інфляційних втрат і 3 % річних має відбуватися за останні три роки, які передували зверненню позивача до суду з даним позовом, тобто з 01.08.2020 року по 01.08.2023 року включно.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою:

ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де

ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення;

ІІ2 індекс інфляції за другий місяць прострочення;

ІІ3 індекс інфляції за третій місяць прострочення;

ІІZ індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання серпень 2020 - липень 2023 (36 місяців).

[Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період серпень 2020 - серпень 2023: 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% ? 104,50% ? 103,10% ? 102,70% ? 103,10% ? 100,70% ? 101,10% ? 101,90% ? 102,50% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,80% ? 100,70% ? 101,50% ? 100,20% ? 100,50% ? 100,80% ? 99,40% = 149,918%.

[Інфляційні нарахування] = 59 658,60 грн. (сума боргу) ? 149,918% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 59 658,60 грн. (сума боргу) = 29 780,50 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення 3 відсотків річних суд зазначає наступне.

Розрахунок 3 % річних виконується за формулою:

Сума санкції = С х 3 х Д / 365 / 100, де:

С сума заборгованості;

Д кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання з 01.08.2020 року по 01.08.2023 року, кількість днів у періоді 1096, а тому 3 % річних за вказаний період склала 4 594 грн. 41 коп.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене, з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягають стягненню за період часу з серпня 2020 року по серпень 2023 року, в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, три відсотки річних у сумі 703 грн. 30 коп. та інфляційне збільшення суми боргу у сумі 6 218 грн. 17 коп.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення підлягають задоволенню частково в межах позовної давності у сумі 65 876 грн. 77 коп., з яких: 59 658 грн. 60 коп. заборгованість за послугами водопостачання та водовідведення, 6 218 грн. 17 коп. інфляційне збільшення суми боргу, 703 грн. 30 коп. 3 % річних.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2 587 грн. 81 коп., в рівних частинах у сумі 1293,90 грн. з кожного.

На підставі ст.ст. 15, 16, 509, 525, 526, 625 ЦК України, Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та керуючись 2, 4, 13, 76-82, 89, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з серпня 2020 року по серпень 2023 року у загальному розмірі 65 876 (шістдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 77 (сімдесят сім) коп., з яких: 59 658 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн. 60 (шістдесят) коп. заборгованість за послугами водопостачання та водовідведення, 6 218 (шість тисяч двісті вісімнадцять) грн. 17 (сімнадцять) коп. інфляційне збільшення суми боргу, 703 (сімсот три) грн. 30 (тридцять) коп. 3 % річних.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 1293,90 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Токар