Справа № 946/1078/24
Провадження № 2-о/946/116/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,

присяжних Степаненко О.Д. та Скульніченко В.Б.,

заявника - ОСОБА_1 та представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в окремому порядку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оголошення фізичної особи померлою,-

ВСТАНОВИВ:

12.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, якою просила оголосити померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Датою оголошення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкав за адресою: АДРЕСА_1 померлим вважати день набрання рішенням суду законної сили.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2006 року чоловік заявниці ОСОБА_3 поїхав на пошуки заробітку до Португалії, так як постійної роботи в Україні у нього не було. З моменту виїзду ОСОБА_3 та до 2009 року заявниця підтримувала з ним телефонний зв`язок, однак, починаючи з 2009 року зв`язок з ним обірвався та з того часу ніяких відомостей від нього не надходило. У лютому 2016 року, спільний син заявниці та її чоловіка, ОСОБА_4 звернувся до органів поліції з метою розшуку батька та відповідно чоловіка заявниці ОСОБА_3 . В той же час, розшук ОСОБА_3 не дав жодних результатів і до цього часу його місце перебування невідомо.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та представник заявника заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

В судове засідання представник заінтересованої особи Ізмаїльського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явилася, надала до суду заперечення та просила провести розгляд справи за їх відсутністю та заперечувала щодо задоволення заяви, посилаючись на те, що як вбачається з документів, доданих до заяви, одним єдиним заходом щодо розшуку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було звернення ОСОБА_4 , сина, до органів поліції у 2016 році. З 2016 року жодних заходів щодо з`ясування місця знаходження або розшуку ОСОБА_3 не проводилося. Крім того, як убачається із заяви ОСОБА_5 , ОСОБА_3 у 2006 році виїхав до Португалії. Таким чином, якщо ОСОБА_3 немає на території України, це не означає, що його можна автоматично оголосити померлим. Людина може знаходиться на території іншої держави та не підозрювати, що вдома її оголосили померлою. У заявниці ОСОБА_1 виникли труднощі під час оформлення спадщини. Питання прийняття та оформлення спадщини не відноситься до компетенції відділу державної реєстрації актів цивільного стану, тому заінтересованою особою по справі повинні бути органи нотаріату, а не відділ державної реєстрації актів цивільного стану, для вирішення питання по суті та прийняття рішення, в даному випадку, необхідно здобути більш вагомі докази для оголошення людини померлою.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що заявницю ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_3 знає добре, оскільки вони є сусідами, вона з чоловіком, а також заявниця з чоловіком будували свої будинку починаючи з 1994 року, а в 1995 році поселилися в нових будинках, підтримували добросусідські відносини. Їй відомо, що влітку 2006 року ОСОБА_3 виїхав на заробітки за кордон, спочатку до Португалії, а в подальшому до Іспанії. Останній раз ОСОБА_3 вона бачила приблизно у 2006 році і більше його не бачила.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що заявницю ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_3 знає добре, оскільки сестра заявниці є дружиною його сина, у зв`язку з чим вони підтримують добрі відносини починаючи з 2000 року. Їй відомо, що приблизно у 2005-2006 роках чоловік заявниці, ОСОБА_3 виїхав на заробітки за кордон, протягом двох-трьох років з моменту виїзду ОСОБА_3 заявниця підтримувала з ним телефонний зв`язок, однак приблизно через два роки, ОСОБА_3 перестав виходити на зв`язок, його місцезнаходження невідомо. Останній раз ОСОБА_3 вона бачила приблизно у 2005-2006 роках і більше його не бачила.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши пояснення заявника та представника заявника, допитавши свідків, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України, суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 являється дружиною ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 10.06.2004 року, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського районного управління юстиції Одеської області.

Як було встановлено в судовому засіданні, у 2006 році ОСОБА_3 виїхав з місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , після листопада 2009 року з ним був втрачений будь-який зв`язок, до цього часу ОСОБА_3 не повернувся до місця свого постійного проживання, з цього моменту про його місце проживання або перебування нічого не відомо. Дії щодо розшуку ОСОБА_3 жодного результату не мали.

В ході проведення розшукових дій встановити місцезнаходження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не вдалося, За фактом зникнення безвісти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості були внесені до ЄРДР №0000508 від 18.02.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_8 , що підтверджено відповіддю на запит суду № 65/2-вх2735 від 21.03.2024 року, наданої Ізмаїльським районним відділом поліції ГУНП в Одеській області.

Таким чином, про місце перебування ОСОБА_3 немає відомостей протягом чотирнадцяти років.

Згідно до відповіді на запит № 19-19579/18/24-Вих від 20.03.2024 року, наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України, відомості про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 08.11.2017 року по теперішній час в базі даних не виявлено.

Згідно відповіді на запит № 7467/5/15-32-54-05 від 26.03.2024 року, наданої ГУ ДПС в Одеській області, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_2 , надано відомості про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з І кварталу 2006 року по IV квартал 2023 року. З доданих до відповіді додатків, вбачається, що за період з 2006 року по 2012 роки включно, Сільськогосподарським кооперативом «Вікторія» здійснено нарахування доходу у вигляді орендної плати за оренду, а в період з 2013 року по 2023 роки включно, нарахування доходу у вигляді орендної плати здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг».

Водночас, згідно листа ТОВ «Агропрайм Холдинг» за № 388 від 16.04.2024, за період з 2013 року по 2023 роки включно, Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» здійснено нарахування доходу у вигляді орендної плати за оренду належних ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ОД № 070818, земельних ділянок, а також сплачено податок з доходів фізичної особи. Орендну плату у вищезазначений період отримувала дружина ОСОБА_1 .

Окрім цього, згідно листа СК «Вікторія» без номеру від 22.04.2024, за період з 2006 року по 2012 роки включно, Сільськогосподарським кооперативом «Вікторія» здійснено нарахування доходу у вигляді орендної плати за оренду належних ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ОД № 070818, земельних ділянок, а також сплачено податок з доходів фізичної особи. Орендну плату у вищезазначений період отримувала дружина ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що нарахування ОСОБА_3 доходів за період з 2006 по 2023 роки здійснено за користування належними йому земельними ділянками сільськогосподарського призначення. Отримання такого доходу не передбачає активних дій, спрямованих на їх отримання з боку ОСОБА_3 та не спростовує обставин відсутності ОСОБА_3 починаючи з 2006 року по теперішній час за адресою свого постійного місця проживання.

Відповідно до відповіді на запит № 1500-0703-7/43205 від 20.03.2024 року, наданої начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, згідно наявних даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за застраховану особу, ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , у період з 01.01.2001 по 31.12.2023, як за найманого працівника, страхувальники не звітували.

Також, згідно листа наданого начальним відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 26.04.2024 року № 477/24.10-18, відсутній актовий запис про смерть, складений відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України(глава 4 «Розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою» ЦПК).

Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК).

Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна.

Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Оголошення особи померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Особливості цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

При цьому, заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою, існують особисті або майнові правовідносини, матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків.

Таким чином, виходячи з обсягу досліджених судом доказів у їх сукупності, оцінивши наведені заявником обставини та мету, наявність перешкод у заявника у реалізації ним спадкових прав, пов`язаних з відсутністю особи, яку він просить оголосити померлою, є підстави для висновку про наявність між заявником та особою, яку вона просить оголосити померлою, матеріально-правового зв`язку, а саме з метою реалізації права на прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аналізуючи норми права, суд вважає, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до висновку про можливість задоволення заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, оскільки її чоловік ОСОБА_3 відсутній в місці його постійного проживання, а також відсутні відомості про місце його перебування біля чотирнадцяти років, жодних ознак того, що особа може бути живою та десь перебувати в іншому місці судом не встановлено, всі докази, які були досліджені у судовому засіданні свідчать про високій ступінь ймовірної смерті фізичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 46 ЦК України, передбачено, що фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 27 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 77, 78) в порядку, передбаченому статтями 235,237,239 ЦПК України в новій редакції.

Таким чином, посилаючись на викладені обставини та норми закону, суд вважає, що заявницею було доведено ті факти, на які вона посилається, тому заява ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою підлягає задоволенню.

Також суд вважає за доцільне роз`яснити заявниці, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Частиною 7 статті 294 ЦПК України передбачено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, у зв`язку з чим суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 259, 263-265, 293, 305-308 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (паспортний документ № НОМЕР_3 , орган, що видав № 5119 від 25.11.2019 року, РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), зацікавлена особа Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місце знаходження: Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Незалежності, 26, ) про оголошення фізичної особи померлою задовольнити.

Оголосити померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

Датою оголошення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкав за адресою: АДРЕСА_1 померлим вважати день набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 травня 2024 року.

Головуючий суддя: /підпис/ О.О. Бурнусус

Присяжні: 1. /підпис/

2. /підпис/

Копія вірна

Суддя:

О.О. Бурнусус

Головуючий суддя: О.О. Бурнусус