Справа № 159/5535/23
Провадження № 2/159/92/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Лесика В.О.,

за участю секретаря судового засідання Посполітак Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради Гупіка М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковель цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до малолітнього ОСОБА_4 , в інтересах якого діє його матір, як законний представник ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача- орган опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на квартиру та стягнення компенсації частки у спільному майні,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з вказаним позовом, в якому просить припинити її право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; виділити в особисту приватну власність відповідачці ОСОБА_6 вказану квартиру; стягнути з відповідачки ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_3 грошову компенсацію за частки вартості квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,8 кв.м. в розмірі 731997,00 грн.

У обґрунтування позову позивач покликається на наступні обставини: відповідно до договору дарування квартири, посвідченого 08.07.2008 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу квартира АДРЕСА_1 , належить їм як співвласникам. Їхні частки рівні. Вказує, що у даній квартирі вона не проживає з 1997 року, так як має інше місце проживання, в яому вона зареєстрована.

Оскільки відповідач разом зі своєю сім`єю проживає у спірній квартирі та фактично володіє її часткою, а тому вона звернулась з пропозицією до ОСОБА_6 про продаж спірної квартири яка є їхньою спільною частковою власністю та розділити грошові коштии від її реалізації або здійснити викуп її частки. Однак, відповідач на таку пропозицію відмовилась та продовжує використовувати на свій розсуд її частку у нерухомому майні.

Зазначає також, що спільне використання квартири є неможливим так як вона проживає з сім`єю за іншою адресою, а тому змушена звертатись до суду за захистом своїх законних прав.

28 листопада 2023 року представником позивача подано заяву про заміну первісного відповідача новим відповідачем та уточнено позовні вимоги. У поданій заяві зазначено, що ОСОБА_3 не є співласником спірної квартири, оскільки у 2021 році подарувала належну їй частку - онукові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє його матір, як законний представник ОСОБА_5 . У зв`язку з цим просить стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_4 , в інтересах якого діє його матір, як законний представник ОСОБА_5 за належну їй частку вартості квартири.

Стислий виклад заперечень відповідача.

06 березня 2024 року представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , в інтересах якого діє його матір, як законний представник ОСОБА_5 , було подано відзив на позов в якому просить відмовити у його задоволенні з наступних мотивів.

Зокрема, вказує, що право власності є непорушеним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право особи на частку у спільному майні може мати місце в силу ч.1 ст.365 ЦК України за рішенням суду у чітко визначених випадках, в тому числі у випадку якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, а також у випадку коли спільне володіння, користування майном є неможливим.

Оскільки таких обставин не встановлено та не підтверджено поданими доказами, а тому вважає позов безпідставним.

Рух справи в суді.

Позовна заява надійшла до суду 25.09.2023 року.

02.10.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено.

15.02.2024 року ухвалою суду замінено первісного відповідача ОСОБА_6 на належного відповідача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє його матір, як законний представник ОСОБА_5 , а також залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача- орган опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву, а третій особі для подання письмових пояснень та надання письмового висновку щодо розв`язання спору.

19.04.2024 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позиція учасників судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 у ході судового розгляду позов підтримав з підстав викладених в уточненій позовній заяві.

У ході судового розгляду представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник орган опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради Гупік М.І. вважає позов безпідставним та в його задоволенні слід відмовити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Копією договору дарування квартири, посвідченого 08.07.2008 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук В.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1958, доводиться та обставина, що ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в рівних частках кожній, квартиру АДРЕСА_1 . Ця квартира трьохкімнатна, житловою площею - 46,2 кв.м. Загальна площа квартира становить 64,8 кв.м.

Право власності в рівних частках (по ) квартири АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , вказана обставина підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» ( реєстраційний номер 22929553).

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно доводиться, що на підставі договору дарування від 30.07.2021 року зареєстровано право власності на частку квартира АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Отже, квартира АДРЕСА_1

є об`єктом права спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

У квартирі зареєстровано місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з технічним паспортом від 15.05.2009 року, загальна площа квартири становить 64,8 кв. м, приміщення квартири складається з трьох кімнат, кухні - 7,0 кв.м., вбиральні - 1,2 кв.м., ванної кімнати - 2,9 кв.м., коридору - 6,5 кв.м., балкону -1,0 кв.м. Житлова площа квартири становить 46,2 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області від 11.04.2024 року, затверджено «Висновок про право на частку квартири, співвласником якої є дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Як вбачається з вказаного висновку, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_5 проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, законним представником ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 та представниками позивача і відповідача в строк до 22.03.2024 року не надано документів, які вказують на вольове бажання дитини та її законного представника щодо припинення права власності на частку спірної квартири або грошової компенсації за частки у спільному майні. Право на частку спірної квартири, співвласником якої є малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не порушено.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 має на меті отримати від відповідача, який є малолітнім ОСОБА_4 , виплату грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні, оскільки це буде підставною вирішенню певного конфлікту, шляхом спонукання відповідача до сплати грошової компенсації за частку в квартирі та визнання за ним право власності на іншу частку в спірній квартирі.

Отже, предметом позову є вимоги про припинення права власності та стягнення грошової компенсації за частку вартості житла.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина четверта статті 41 Конституції України, частина перша статті 321 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина друга статті 356 ЦК України).

Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до частини першої статті 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою.

Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.

Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані статтею 364 ЦК України.

Висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 та від 13 січня 2016 року та у справі № 6-2925цс15.

Так, у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Такі правові висновки Верховного Суду України щодо застосування інституту виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, підтримано Касаційним Цивільним Судом у складі Верховного Суду - зокрема, у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 752/10312/14-ц (провадження № 61-19505св18), від 03 березня 2020 року у справі № 748/2803/16-ц (провадження № 61-41895св18), від 29 березня 2021 року у справі № 759/2791/17 (провадження № 61-15848св20).

Під час розгляду справи позивач не довела обставин того, що відповідач має фінансову можливість сплатити грошову компенсацію в розмірі 731997,00 грн.

Суд, врахувавши майновий стан відповідача, інтереси всіх учасників спільної часткової власності, встановивши, що відповідач не має можливість сплатити грошову компенсацію, приходить висновку про відмову в задоволенні позову. При цьому слід зауважити, що задоволення позову у такому випадку призведе до порушення статті 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки відповідач неспроможний сплатити позивачу грошову компенсацію за її частку в квартирі, а відсутність у нього коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу квартири і, відповідно, позбавлення відповідача житла та права власності на дане житло, представником відповідача не надано згоди викупити у позивача її частку у праві власності, а примушувати її до цього є також порушенням її прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядка, виплата компенсації частки позивача становитиме для відповідача надмірний тягар.

Крім того, суд констатує, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права в інший спосіб, передбачений нормами ЦК України, не покладаючи на відповідача надмірний тягар.

Суд, звертає увагу, що позивач відразу порушила питання про необхідність стягнення з відповідача грошової компенсації частки житла для припинення права власності відповідно до статті 364 ЦК України, позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою не заявляла та не вказувала про те, що відповідач чинить їй перешкоди у доступі до квартири.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17, провадження № 61-42000св18).

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи.

Таким чином, позивачем не доведено наявність передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, які дають право на припинення права власності на частку відповідача у спільному майні шляхом компенсації її вартості. Крім того, позивач не довела, що припинення права власності на належну відповідачу 1/2 частку в спірній квартирі не завдасть останньому істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших.

Щодо розподілу судових витрат.

Представником відповідача ОСОБА_2 до закінчення судових дебатів подано заяву про розподіл судових витрат, зокрема просить стягнути з відповідача в користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 14000 грн.

За змістом статей ст.133,ст.137ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До вказаної заяви про стягнення судових витрат представник відповідача додав договір про надання правничої допомоги від 20.02.2024 року, Акт про надання правової (правничої) допомоги згідно Договору №10/02-35 від 20.02.2024 року, розрахунком сум судових витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 14000 грн.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником позивача заперечується сума витрат на правничу допомогу, зазначена представником відповідача через її не співмірність з наданням послуг.

Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги клопотання представника позивача, зміст заяв та клопотань представника позивача по суті, складність справи, витрачений час представником позивача на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, а тому суд виходить з конкретних обставин справи, вважає що визначений розмір оплати є завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Відтак, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що справедливим та виваженим буде стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 12,81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст.356, 358,364 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до малолітнього ОСОБА_4 , в інтересах якого діє його матір, як законний представник ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача- орган опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на квартиру та стягнення компенсації частки у спільному майні відмовити.

Судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору залишити за позивачем.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь малолітнього ОСОБА_4 , в інтересах якого діє його матір, як законний представник ОСОБА_5 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 ( три тисячі) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє його матір, як законний представник ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради, адреса: м. Ковель,вул.Незалежності,73.

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 02 травня 2024 року.

Головуючий: В`ячеслав Лесик