Ухвала

15 травня 2024 року

м. Київ

справа № 932/3641/22

провадження № 61-6892ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписаної представником ОСОБА_2 , на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 грудня 2023 року в складі судді: Іванків О. В., та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 травня 2024 року в складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Шимківа С. С. в справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ДП «НАЕК «Енергоатом» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що позивачка працювала у відповідача на різних посадах, зокрема на посаді інженера ІІ категорії групи аудитів відділу вдосконалення якості служби забезпечення якості ВП РАЕС ДП НАЕК «Енергоатом». Наказом генерального директора №1618-ос ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» від 25 серпня 2023 року її звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін з 28 серпня 2023 року.

Позивачка зазначала, що протягом останніх декількох місяців незаконно піддавалась тиску та дискримінації за гендерними (статтю) та віковими ознаками, також піддавалась погрозам, що якщо не звільниться за власним бажанням - буде звільнена за поганою статтею, що стало причиною нервового та емоційного зриву. Під дією цих факторів, додаткового тиску та погроз безпосереднього керівництва 23 серпня 2023 року позивач написала заяву на звільнення за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін). Звільнення вважала незаконним, тому що не мала наміру звільнятися з роботи, а тому відсутні підстави для її звільнення за угодою сторін.

ОСОБА_1 просила поновити її на раніше займаній посаді та стягнути на її користь з роботодавця середній заробіток за час вимушеного прогулу і 10 000,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 09 травня 2024 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

10 травня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 грудня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 травня 2024 року, підписану представником ОСОБА_2 , у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позов повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення помилково вирішив, що погодження на звільнення позивача було висловлено уповноваженим керівником підприємства;

суд першої інстанції не дослідив цей важливий факт, також не дослідив той факт, що на момент видачі наказу про звільнення не було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення, що не узгоджується з висновками Верховного Суду;

суд першої інстанції при вивченні мотивів звільнення позивача з роботи протиправно у вигляді доказів врахував покази зацікавлених осіб - свідків, які саме і піддавали позивача тиску та дискримінації за гендерними (статтю) та віковими ознаками для примушування до звільнення шляхом створення нестерпних умов праці, що визначає дані докази неналежними та недопустимим і обумовлює необхідність відхилення судом касаційної інстанції наведених судами попередніх інстанцій доводів про мотиви звільнення позивача, які не відповідають дійсності;

справа є малозначною, але з причини, що ця справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу - справа підлягає касаційному розгляду. Винятковість справи для позивача полягає в тому, що їй необхідно поновитись на роботі, щоб мати постійне надійне джерело доходу для можливості задоволення життєвим потреб двох малолітніх дітей, які знаходяться на утриманні позивачки, тим самим забезпечивши їм право на життя, їжу та достойний життєвий рівень.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

В касаційній скарзі зазначено, що справа є малозначною, але з причини, що ця справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу - справа підлягає касаційному розгляду. Винятковість справи для позивача полягає в тому, що їй необхідно поновитись на роботі, щоб мати постійне надійне джерело доходу для можливості задоволення життєвим потреб двох малолітніх дітей, які знаходяться на утриманні позивачки, тим самим забезпечивши їм право на життя, їжу та достойний життєвий рівень. Втім, особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує в чому проявляється виняткове значення для відповідача цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що касаційна скарга має виняткове значення для позивача.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, підписаною представником ОСОБА_2 , на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 грудня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 травня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков