ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/2151/23

Провадження № 22-ц/4820/869/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2024 року (суддя Березюк Н. П., повне судове рішення складено 07.02.2024) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У травні 2023 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що між ОСОБА_2 і ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № RZ.10235, забезпечений транспортний засіб марки «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 . 04 березня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного автомобіля та транспортного засобу марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керування ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія». Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.03.2017 у справі № 686/5092/17 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування у сумі 18145,42 грн. ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» відмовило ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропуском строку на подання заяви про виплату відшкодування, який є присічним і поновленню не підлягає. Право товариства на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» має право звернутися до винуватця ДТП з вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому. Отже, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування.

Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» завдані збитки в порядку регресу в розмірі 18145,42 грн.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2024 року в позові відмовлено.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Вважає, що річний строк звернення із заявою до страховика не є спеціальним строком позовної давності. Пропуск цього строку не спричиняє припинення матеріального права, оскільки не є преклюзивним. Суд першої інстанції не взяв до уваги практику Верховного Суду, відповідно до якої потерпілий може звернутися до суду з позовом про стягнення відшкодування в межах загального строку позовної давності. Оскільки при суброгації відбувається виключно заміна кредитора у зобов`язанні, завданні збитки повинні бути стягнуті з відповідача.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з пунктами 3 і 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмову в позові суд першої інстанції мотивував пропуском позивачем строку позовної давності.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується з таких підстав.

Установлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «BMW 530D» реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 17).

06.10.2016 ОСОБА_2 уклав з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» договір комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться по продукту «Розумний захист» № RZ.010235, відповідно до умов якого ОСОБА_2 застрахував транспортний засіб марки «BMW 530D» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Термін дії договору з 07.10.2016 по 06.10.2017 (а.с. 7).

04.03.2017 о 21.00 год ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «DAF XF» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом Shmits SKO 24 реєстраційний номер НОМЕР_3 , на перехресті вулиць Кам`янецька та Купріна в місті Хмельницькому перед поворотом ліворуч в напрямку вулиці Купріна в порушення пункту 10.4 Правил дорожнього руху не врахував дорожню обстановку та завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 і в порушення пункту 2.10 «а» Правил дорожнього руху залишив місце ДТП. Внаслідок зіткнення автомобіль марки «BMW» отримав механічні пошкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.03.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн (а.с. 13).

06.03.2017 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування згідно з умовами договору (а.с. 14-20).

16.03.2017 ПрАТ «ПЗУ Україна» склало страховий акт № UA028/L01/01, відповідно до якого загальний розмір страхового відшкодування (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу за виключенням франшизи 500 грн) складає 18145,42 грн. Зазначена сума перерахована ОСОБА_2 17.03.2017 (а.с. 21, 25).

07.12.2016 між ПрАТ «СТ «Гарантія» та ОСОБА_3 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АЕ/4870241 зі строком дії з 08.12.2016 по 07.12.2017), згідно з умовами якого застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв автомобіля марки «DAF XF» реєстраційний номер НОМЕР_2 , розмір франшизи - 0 (а.с. 26, 27).

11.07.2019 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до ПрАТ «СТ «Гарантія» із заявою про виплату страхового відшкодування.

ПрАТ «СТ «Гарантія» відмовило у виплаті страхового відшкодування 13.08.2019 у зв`язку з тим, що у визначений пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк заява про страхову виплату не була подана (а.с. 27).

17.11.2022 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» направило ОСОБА_1 претензію про відшкодування шкоди в сумі 18145,42 грн (а.с. 28).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п.п. 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 993 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, і статтею 27 Закону України «Про страхування» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, такий перехід права вимоги є суброгацією. Страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Зазначений правовий висновок апеляційний суд на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України враховує при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

Позивач звернувся до суду з позовом до винної у вчиненні ДТП особи ОСОБА_1 про стягнення відшкодування, виплаченого за договором майнового страхування, розмір якого не перевищує ліміт відповідальності страховика (ПрАТ «СТ «Гарантія»).

Отже, на відповідача не може бути покладений обов`язок з відшкодування шкоди у межах відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Безпідставність вимог є самостійною підставою для відмови в позові. Саме з цих підстав має бути відмовлено в позові, а не у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Тому частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 статті 376 ЦПК України).

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України підстав для стягнення на користь позивача судових витрат немає.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 14 травня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта