печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9503/19-ц
пр. № 2-1123/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Брачуна О.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Жука Ю.О.

представника Військової прокуратури Київського гарнізону - Маліцької Ю.С

розглянувши в підготовчому судовому засіданні заяву позивача про відвід судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Тетяни Григорівни у цивільній справі 757/9503/19-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Військової прокуратури Київського гарнізону, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа 757/9503/19-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Військової прокуратури Київського гарнізону, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Так, під час судового засідання позивач заявив відвід головуючому судді Ільєвій Т.Г.,оскільки суддя відмовляє в задоволенні клопотань позивача, не постановляє ухвали за наслідком розгляду клопотань учасників справи та належно не інформує щодо розгляду справи.

З врахуванням зазначеного, ОСОБА_1 заявив відвід головуючому судді Ільєвій Т.Г.

Представник відповідача в судовому засіданні поклався на розсуд суду щодо задоволення відводу.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Військової прокуратури Київського гарнізону в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення відводу, оскільки позивачем не наведені підстави для відводу судді, передбаченні ст. 36 ЦПК України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши заявлений відвід, думку учасників процесу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу за наявності на те підстав (обставин), вичерпний перелік яких визначений ст.36 ЦПК України, що виключає можливість їх розширеного тлумачення.

Зокрема, відповідно до п. 3 та п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, а також якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Так, ч. 3 ст. 40 ЦПК України передбачено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Так, Європейський суд з прав людини у рішеннях зазначає, що найголовнішою є існування довіри, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, пункт 46).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Таким чином, заявником не наведено, а судом не встановлено обставин, які б безпосередньо свідчили про упередженість головуючого у справі за його позовом судді щодо нього та обставин цієї справи, а також інших підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, які унеможливлювали б розгляд справи суддею та викликали необхідність її відводу.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст.ст. 126, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 6, 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Зважаючи на доводи заяви про відвід, суд приходить до висновку, що обґрунтування, наведені у ній, не можуть бути підставою для відводу судді у справі, являються суб`єктивним сприйняттям обставин щодо неналежного утворення та законності суду як органу державної влади, і такого ж статусу суддів суду, і не свідчать про необ`єктивність або упередженість головуючого судді по суті справи, оскільки доводи заявника зводиться до не погодження учасника процесу з прийнятим рішенням судді в ході розгляду справи.

Таким чином, суд звертає увагу, що незгода з процесуальними діями під час розгляду справи не може вказувати на упередженість судді під час розгляду, оскільки вказані посилання не співвідносяться з чинним ЦПК України та є безпідставними.

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Відтак, заявлений відвід не підлягає задоволенню, у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 36, 40, 258, 260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про відвід судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Тетяни Григорівни у цивільній справі 757/9503/19-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Військової прокуратури Київського гарнізону, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 25.04.2024.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА