ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що уквітні 2022 року його син ОСОБА_1 , будучи власником квартири АДРЕСА_1 , розмістив шість внутрішньо переміщених осіб.

За фактом такого розміщення діючи за довіреністю від імені сина ОСОБА_1 , він звернувся до Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради із заявою про розміщення тимчасово переміщених осіб у кількості шести осіб, яка була задоволена та на підставі цього були внесені відповідні відомості до реєстру жилих приміщень, доступних для безоплатного розміщення внутрішньо переміщених осіб на території Дніпровської міської територіальної громади та 17 червня 2022 року були внесені відповідні зміни до Реєстру, у зв`язку із виїздом всіх тимчасово розміщених осіб.

Зазначає, що з квітня 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 2022 року №333, йому було нараховано у квітні 2022 року за розміщення 6 осіб (42 людино-дні) - 620,34 грн.; виплата даної компенсації була здійснена на його особистий рахунок на підставі розпорядження міського голови від 01 серпня 2022 року №4-1/8-р.

Проте, у травні 2022 року та червні 2022 року за розміщення внутрішньо переміщених осіб не було виплачено компенсації на загальну суму 4253,76 грн., у зв`язку з чим 11 вересня 2023 року він перераховував синові вказану суму.

За таких обставин, вимушений звернутися до суду та просити суд зобов`язати відповідача відшкодувати в порядку регресу завдану майнову шкоду у розмірі 4253,76 грн.

Разом з цим, зазначає, що відсутність відповідної компенсації з боку держави за таке розміщення, та тривала бездіяльність у цьому, принижує його честь та гідність, а саме тривала бездіяльність (більше року) з боку держави в особі органів місцевого самоврядування стосовно нездійснення відшкодування за розміщення внутрішньо переміщених осіб, та тривалі переживання з цього приводу, негативно впливають на його самопочуття, стан здоров`я, у зв`язку з чим просив відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки між сторонами відсутні деліктні зобов`язання, у зв`язку з тим, що відповідачем не здійснювались виплати чи компенсації за тимчасове розміщення внутрішньо переміщених осіб у зв`язку з відсутністю таких повноважень, а тому вимоги щодо стягнення компенсації за розміщення внутрішньо переміщених осіб, є безпідставними й вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Окрім того, пред`явлення позову до неналежного відповідача, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про відмову у задоволені позову та не вірно застосував положення ч.1 ст.1191 ЦК України. Вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов до помилкового висновку щодо звернення із позовом до неналежного відповідача, звернувшись до держави України в особі її представницьких органів, а саме Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради.

У відзиві на апеляційну скаргу, Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із статтею 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , будучи власником квартири АДРЕСА_1 , в період квітня-червня 2022 року здійснив тимчасове розміщення шести внутрішньо переміщених осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 2022 року № 333 затверджено «Порядок компенсації витрат за тимчасове розміщення внутрішньо переміщених осіб, які перемістилися у період воєнного стану", який визначає механізм надання компенсації витрат власників жилих приміщень приватного житлового фонду, що пов`язані з безоплатним тимчасовим розміщенням внутрішньо переміщених осіб, які після введення Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» воєнного стану перемістилися з території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії та яка визначена в переліку, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 204, і не отримують щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (в редакції 19 березня 2022 року).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 2022 року № 333 "Про затвердження Порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення внутрішньо переміщених осіб, які перемістилися у період воєнного стану" та «Порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення на території Дніпровської міської територіальної громади внутрішньо переміщених осіб, які перемістилися у період воєнного стану», затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20 квітня 2022 року № 422, у 2022 році ОСОБА_3 було нараховано: у квітні 2022 року за розміщення 6 осіб (42 людино-дні) - 620,34 грн.; виплата даної компенсації була здійснена на особистий рахунок ОСОБА_3 на підставі розпорядження міського голови від 01 серпня 2022 року №4-1/8-р.; у травні 2022 року за розміщення 6 осіб (186 людино-днів) - 2747,22 грн.; у червні 2022 року за розміщення 6 осіб (102 людино-дні) - 1506,54 грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, згідно з якими ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 2022 року №333 "Про затвердження Порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення внутрішньо переміщених осіб, які перемістилися у період воєнного стану" в редакції 30 квітня 2022 року для отримання компенсації особа, що розмістила внутрішньо переміщених осіб, не пізніше ніж протягом п`яти днів з дня закінчення звітного місяця подає до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної в м. Києві держадміністрації, відповідної військової адміністрації за місцем розташування житлового приміщення заяву за формою згідно з додатком 1. Заява розглядається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, районною в м. Києві держадміністрацію, відповідною військовою адміністрацією протягом п`яти робочих днів з дня її отримання. Протягом строку розгляду заяви уповноважені особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної в м. Києві держадміністрації, відповідної військової адміністрації проводять перевірку наведених у заяві відомостей з відвідуванням (у разі потреби) місця розміщення внутрішньо переміщених осіб, зокрема з метою перевірки факту такого розміщення, його безоплатності, кількості розміщених осіб та умов їх проживання, паперових та електронних документів, що посвідчують особу, а також свідоцтва про народження внутрішньо переміщеної особи, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, документів, що підтверджують приналежність до вразливих груп населення або їх соціальний статус.

За результатами перевірки виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, районні в м.Києві держадміністрації, відповідні військові адміністрації узагальнюють надану у заявах інформацію у переліки згідно з додатками 2 і 3, визначають обсяг та джерело компенсації особам, що розмістили внутрішньо переміщених осіб, та подають переліки до відповідної обласної військової адміністрації, Київської міської військової адміністрації до 12 числа місяця, що настає за звітним.

Обласні військові адміністрації, Київська міська військова адміністрація протягом п`яти робочих днів після отримання переліків від виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, районних в м. Києві держадміністрацій, відповідних військових адміністрацій надсилають узагальнену інформацію за формою згідно з додатком 4 до Мінрегіону для опрацювання питання виділення фінансування із зазначенням інформації щодо виділення коштів з відповідного бюджету (джерела) та за формою згідно з додатком 5 до відповідної міжнародної організації, благодійної організації та громадського об`єднання для здійснення компенсації за рахунок їх коштів.

Мінрегіон узагальнює інформацію, подану обласними військовими адміністраціями, Київською міською військовою адміністрацією, та готує проект рішення Кабінету Міністрів України про виділення коштів з державного бюджету (зокрема, резервного фонду бюджету).

Міжнародні організації, благодійні організації та громадські об`єднання за результатами опрацювання отриманої від обласних військових адміністрацій, Київської міської військової адміністрації інформації здійснюють виплату компенсації особам, що розмістили внутрішньо переміщених осіб, та інформують відповідні обласні військові адміністрації, Київську міську військову адміністрацію та Мінрегіон про обсяги здійснення такої виплати.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20 квітня 2022 року № 422 «Про порядок компенсації витрат за тимчасове розміщення внутрішньо переміщених осіб» (далі Порядок), починаючи з 20 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року до повноважень Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради входило формування реєстру жилих приміщень, доступних для безоплатного розміщення внутрішньо переміщених осіб на території територіальної громади на підставі заяв, поданих власниками жилих приміщень, що розмістили внутрішньо переміщених осіб, внесення змін до нього у разі зміни кількості проживаючих осіб або їх виїзд.

Крім того, на підставі заяви власника, поданої з 01 по 05 числа місяця, наступного за звітним місяця на отримання компенсації уповноважені особи адміністрації готували Реєстр заявників для отримання компенсації за тимчасове розміщення внутрішньо переміщених осіб із зазначенням тих, хто був розміщений в цьому жилому приміщенні, та надавали його до департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради.

Відповідно до рішення виконкому міської ради від 22 листопада 2022 року № 1019 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 20 квітня 2022 року № 422 «Про порядок компенсації витрат за тимчасове розміщення внутрішньо переміщених осіб» повноваження в частині ведення Реєстру та формування щомісячних Реєстрів заявників для отримання компенсації за тимчасове розміщення на території територіальної громади міста Дніпра внутрішньо переміщених осіб, які перемістилися у період воєнного стану передано до управлінь соціального захисту Дніпровської міської ради з 01 січня 2023 року, які підпорядковані департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради.

Лівобережною адміністрацією Дніпровської міської ради всі звернення, які були надані позивачем були опрацьовані відповідно до делегованих повноважень.

Так, звернення з питання компенсації витрат за тимчасове розміщення внутрішньо переміщених осіб та заява про розміщення тимчасово переміщених осіб у кількості 6-ти осіб за адресою: АДРЕСА_2 від 25 квітня 2022 року Уповноваженою особою Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради задоволено та внесені відомості до Реєстру.

Крім того, згідно з Реєстрами заявників для отримання компенсації за тимчасове розміщення внутрішньо переміщених осіб за квітень-червень 2022 року, поданими Лівобережною адміністрацією Дніпровської міської ради до департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, власнику ОСОБА_3 нараховано за квітень 2022 року - 42 людино-дні, за травень 2022 року - 186 людино-днів, за червень 2022 року - 102 людино-дня.

17 червня 2022 року на підставі заяви, у зв`язку з виїздом тимчасово розміщених осіб із квартири, внесено відповідні зміни до Реєстру

Отже, судом встановлено, що відповідач здійснив всі дії в межах своїх повноважень та не є особою, яка відповідальна за виплату коштів.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 910/7122/17 пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, з якою не було жодних правовідносин, а відтак остання є неналежним відповідачем у справі. Крім того, як свідчать матеріали справи, клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи, як співвідповідача у справі, позивач не заявляв.

З огляду на викладене та з урахуванням того, що позивачем пред`явлено позов до відповідача, який є неналежним відповідачем у справі, клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про наявність достатніх підстав для залишення позову без задоволення, внаслідок пред`явлення до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Окрім того, позивач просив відшкодувати завдану шкоду в порядку регресу.

Відповідно до положень ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з наданою позивачем квитанцією № 2МАС-71ВМ-042М-02Р0 від 11 вересня 2023 року, ОСОБА_1 11 вересня 2023 року перерахував ОСОБА_4 4253,76 грн. з коментарем до платежу за прихисток внутрішньо переміщених 6 осіб травень 2022 рік 2747,22 грн., червень 2022 рік 1506,54 грн.

Право регресу - право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. Зазначена стаття застосовується у випадках, коли фігура завдавача шкоди та фігура особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду, не співпадають (ст. ст. 1172 - 1176, 1178, 1179 ЦК України тощо).

Право застосування зворотної вимоги до винної особи (регрес) здійснюється за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припиненні зобов`язання з відшкодування шкоди.

Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання.

Судом встановлено та як вбачається із матеріалів справи, що між сторонами відсутні деліктні зобов`язання й добровільний переказ коштів позивачем своєму сину не ґрунтується ані на законі, ані на відповідному договорі. Тобто, у позивача відсутній будь-який обов`язок перед його сином по виплаті компенсації витрат за тимчасове розміщення внутрішньо переміщених осіб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що права позивача в даному випадку не були порушені, а отже позовні вимоги є безпідставними й з урахуванням безпідставності вимоги щодо стягнення компенсації за розміщення внутрішньо переміщених осіб, відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди.

З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та дійшов передчасного висновку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішення дійшов до помилкового висновку щодо звернення із позовом до неналежного відповідача, оскільки позов подано до держави України в особі її представницьких органів, а саме Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, є безпідставними, оскільки Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради є органом місцевого самоврядування і не відноситься до представницьких органів державної влади й на Лівобережну адміністрацію Дніпровської міської ради не було покладено повноважень щодо виплати чи компенсації за тимчасове розміщення внутрішньо переміщених осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю.Петешенкова

Суддя: В.С.Городнича

Т.П. Красвітна