Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/413/24
Справа № 279/8364/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Васянович Я.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу №279/8364/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне Акціонерне Товариство "Страхова група" ТАС" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватне Акціонерне Товариство "Страхова група" ТАС" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, зазначивши, що 30.05.2023 року близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом "Hyundai Santa Fe", реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушивши ПДР України, скоїв зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ-21703" реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 (який є її чоловіком). В результаті ДТП її автомобіль отримав механічні ушкодження. Вину свою у вчиненні ДТП водій ОСОБА_2 визнав повністю, жоден з учасників ДТП тілесних ушкоджень не отримав, перебували в тверезому стані, тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скористались правом на складання Європротоколу відповідно до вимог чинного законодавства. Діями відповідача було завдано майнову шкоду у розмірі 61430 грн, що підтверджується даними товарного чеку від 20.07.2023 року, виданим приватним підприємцем ОСОБА_5 , та актом виконаних робіт по ремонту та фарбуванню автомобіля складеного приватним підприємцем ОСОБА_6 ..

Цивільна відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ "Страхова група"ТАС". Страховою компанією їй було виплачено страхове відшкодування в розмірі 22197 грн.. Крім того, їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 10000 грн.. Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в сумі 39233 грн, моральну шкоду в сумі 10000 грн., та судові витрати в розмірі 3757 грн..

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи (направлення судових повісток за місцем реєстрації, проживання та розміщення оголошення на сайті судової влади), відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано.

ПАТ"Страхова група"ТАС" належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи (ухвалу про відкриття провадження отримав 20.02.2024 року) пояснень щодо позову, інших заяв, заперечень чи клопотань не надано.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки "ВАЗ-21703" реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

30.05.2023 року близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом "Hyundai Santa Fe", реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушивши ПДР України, скоїв зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ-21703" реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок чого автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження. Учасниками ДТП було складено Європротокол, у якому зафіксовано, що водій ОСОБА_2 визнав свою вину у вчиненні ДТП.

Згідно з Полісом №213745637 страхова відповідальність ОСОБА_7 застрахована у страховій компанії ПрАТ"СК" Перша".

Згідно з Полісом страхова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у АТ "Страхова група" ТАС", строк дії сертифікату з 10.11.2022 року до 09.11.2023 року.

06.07.2023 року ОСОБА_1 отримала на свій картковий рахунок платіж від АТ "Страхова група" ТАС" в розмірі 22197 грн..

Позивачем на підтвердження витрат вартості ремонту автомобіля надано акт виконаних робіт по ремонту та фарбуванню автомобіля від 10.07.2023 року, та товарний чек від 20.07.2023 року, за якими загальний розмір ремонту складає 61430 грн..

Суд не приймає до уваги наданий позивачем як доказ акт виконаних робіт по ремонту та фарбуванню автомобіля від 10.07.2023 року, оскільки він не підтверджує понесених позивачем витрат, а є орієнтовно-попередньою пропозицією щодо ремонту автомобіля «ВАЗ 21703», тому цей документ є неналежним, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування у справі про відшкодування шкоди.

Предметом позову являється матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна позивача. Підставою позову є неправомірні дії відповідача, з вини якого пошкоджено належний позивачу транспортний засіб.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Для настання деліктної відповідальності за ст.1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Верховний Суд звернув увагу на те, що, хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якого пред`явлено позов (постанова від 10 червня 2019 року в справі № 591/5118/14-ц).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Позивачем доведено, що шкоди майну позивача завдано саме з вини відповідача, який свою вину у вчиненні ДТП згідно скаденого учасниками ДТП Європротоколу визнав.

Однак, враховуючи вище зазначені норми права, суд вважає, що звернення позивача до суду з позовом саме до винуватця ДТП є необгрунтованим і виходить з наступного:

За приписами ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договори.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування є підстави, зазначені у статті 991 ЦК України та статті 26 Закону України «Про страхування», а також інші підстави, передбачені Договором страхування.

Згідно зі статтею 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Стаття 26 Закону України «Про страхування» передбачає що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, вважає, що позивачем не обґрунтовано заявлені вимоги.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону № 1961-IV).

Особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров"ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону № 1961-ІV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону № 1961-ІV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Разом з тим, при оформленні Європротоколу страхове відшкодування є додатково лімітованим. Відповідно до п.4 ч.1 Постанови Правління Національного Банку України №108 від 30.05.2022 року "Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України в розмірі 80 000 гривень на потерпілого.

Таким чином, судом встановлено, що у АТ"СТ"ТАС", у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком в розмірі 80000,00 грн.

У статті 1194 ЦК України зазначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Розмір позовних вимог складає 39233 грн. АТ "Страхова група" ТАС" виплатила позивачу 22197 грн, загальна вартість ремонту автомобіля позивачем визначена у розмірі 61430 грн, що в загальному не перевищує встановленого розміру ліміту і має виплачуватись не відповідачем, а страховою компанією.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, на підставі поданих позивачем доказів доведено, що саме відповідач ОСОБА_2 пошкодив належний позивачу транспортний засіб, чим завдав йому матеріального збитку, однак наданими позивачем доказами не доведено розміру заявленого до відшкодування матеріального збитку та не встановлено, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача, оскільки пред`явлена до стягнення сума не перевищує страхового ліміту, і питання щодо її відшкодування має бути розглянуто страховою компанією.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, яка оцінена позивачем в розмірі 10000 грн., є недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач на підтвердження заявлених вимог в цій частині посилається лише на сам факт моральних та психологічних страждань, душевних переживань та зусиль, направлених на відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди, однак доказів, які свідчать про психічний стан позивача внаслідок заподіяння шкоди його майну, та інші фактори, які потребують доказування в межах даного спору та впливають на підстави та визначення розміру заподіяної шкоди, суду не надано. Так, позивач взагалі не зазначає, які саме механічні ушкодження були завдані її майну,що ці ушкодження є такими, що перешкоджали або унеможливлювали позивачеві використвувати транспортний засіб за призначенням, тривалість такого обмеження, чи був проведений ремонт та його тривалість технічно та економічно виправданими, враховуючи дійсну вартість та технічний стан до ДТП транспортного засобу 2007 року випуску (16 років експлуатації).

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимог є необгрунтованими, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 12, 13, 77, 78,80,81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, статтями 22, 1166, 1188, 1192 ЦК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне Акціонерне Товариство "Страхова група" ТАС" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Третя особа: Приватне Акціонерне Товариство "Страхова група"ТАС", місце знаходження: 03062, м.Київ, вул.Проспеки Перемоги,65. .

Суддя Волкова Н.Я.