Провадження № 2/752/2840/24
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
08 квітня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання Ахмеяна Б.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
18 грудня 2023 року позивач ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Зінченко О.В. звернувся з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 91 421,50 грн, а також судові витрати.
В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 24 травня 2023 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник, боржник) було укладено договір позики грошових коштів, який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Франчук І.А. На підставі зазначеного Договору, ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_1 164 558 грн 70 копійок, що на час укладання цього договору було еквівалентно 4500 доларів США та зобов`язався частинами щомісячно виплачувати суму позики до остаточного розрахунку 2 листопада 2023 року.
Оскільки своїх зобов`язань за Договором позики позичальник не виконав - позику не повернув, позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 91 421,50 грн.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, відповідачеві визначений строк на подання відзиву на позов (а.с. 15).
Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгяд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.
Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до правил ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 24.05.2023 року між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) укладено договір позики грошових коштів № б/н, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Франчук І.А. За цим договором позичальник позичив у позикодавця з 24 травня 2023 року до 2 листопада 2023 року включно, без сплати відсотків за користування, грошові кошти в розмірі 164 558,70 грн, що є еквівалентом 4500 доларів США по офіційному курсу, встановленому Національним банком України (1 долар США=36.5686 грн) на день укладення даного договору.
Відповідно до пункту 3 сторони узгодили порядок повернення грошових коштів наступним чином:
-до 2 червня 2023 року включно позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю грошові кошти в розмірі 73 137,20 грн, що є еквівалентом 2000 доларів США по офіційному курсу, встановленому Національним банком України на день укладення даного договору;
Грошові кошти передані позичальнику 24 травня 2023 року до підписання даного Договору, і підписання даного Договору сторонами підтверджує даний факт (п. 4).
Сторони домовились про те, що факт як повного розрахунку, так і кожного часткового розрахунку між сторонами за цим договором, підтверджується нотаріально посвідченою заявою позикодавця, або безготівковим переказом грошових коштів на банківський рахунок позикодавця (п. 6).
Згідно з пунктом 8 сторони підтверджують, що цей Договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Сторони свідчать, що цей договір укладено не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин. Сторони однаково розуміють природу цього правочину та його правові наслідки. Сторони вільно володіють українською мовою, що дозволяє кожному з них правильно зрозуміти зміст цього Договору.
Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України)
Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
С уд враховує, що відповідачем договір позики, відповідно до положень ст. 1051 ЦК України, не оспорювався, недійсним у встановленому законодавством порядку не визнавався.
Згідно статтей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Судом встановлено, що у встановлений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики; в порядку ст.1051 Цивільного кодексу України не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики, тому позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення боргу за цим договором.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаї ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За нормами цивільного процесуального законодавства, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.
Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов`язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов`язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені.
На час звернення позивача до суду з боку відповідача не надано жодних доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу.
Враховуючи зазначене, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача і стягнути з ОСОБА_2 борг в розмірі 91 421,50 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, стягненню з Відповідача підлягає сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 525, 526, 533, 610, 615, 611, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд,-
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк