Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4051/23
Провадження №2/552/408/24
25.04.2024 Київський районний суд м. Полтави в складі :
головуючого - судді Самсонової О.А.,
секретар судового засідання Лебедєва Х.В.,
учасники справи та їх представники:
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача адвокат Бурба Кирил Володимирович,
відповідач ОСОБА_2 ,
представник відповідача адвокат Богонос Володимир Анатолійович,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В позовній заяві посилався на те, що 01 січня 2020 року ним та відповідачем укладено договір позики, за яким відповідач одержав у нього в борг 300000 доларів США, які зобов`язався повернути за вимогою. Зазначене підтверджується розпискою позичальника.
З метою повернення боргу на адресу відповідача 31 травня 2023 року було направлено лист-вимогу щодо повернення боргу в розмірі 300000 доларів США.
Але до теперішнього часу відповідач кошти не повернув.
На день подання позову за офіційним курсом Національного банку України заборгованість становить 10 968 000,00 грн.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 24 липня 2023 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив.
У відзиві зазначив, що оскільки у розписці від 01.01.2020 року не встановлено строк повернення позики, така позика згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України повинна бути повернута протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, отже така вимога є невід`ємною частиною договору, так як визначає одну із умов договору позики строк її повернення.
Сторонами у договорі позики (розписки від 01.01.2020 року) є ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник), і саме сторони визначають умови Договору позики, встановлюють або змінюють їх. Отже, із вимогою про повернення ОСОБА_3 позики відповідно до розписки від 01.01.2020 року повинен був звернутись (підписати її) ОСОБА_1 , як сторона договору позики або уповноважена ним згідно із ст. ст. 1000, 1003 ЦК України особа на вчинення зазначеної дії.
Натомість до позову долучено лист-вимогу вих. № 171 від 31.05.2023 року про повернення позики по розписці від 01.01.2020 року, яка підписана адвокатом Книш Сергієм Івановичем та завірена печаткою Адвокатського об`єднання «Юридичний Альянс» та в додатках до вимоги зазначено: 1) ордер; 2) копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; 3) копія розписки від 01.01.2020.
Адвокатом Книш С.І. не долучено до вимоги довіреність від ОСОБА_1 про право підписувати вимогу про повернення позики. Отже, адвокат Книш С.І., не маючи відповідних повноважень, не будучи стороною договору позики, підписав та направив ОСОБА_2 вимогу про повернення позики.
До позову не додано довіреності, яка б надавала право адвокату Книш С.І. підписувати вимогу про повернення позики, тобто встановлювати (змінювати) умови договору позики.
Отже, вимога про повернення ОСОБА_2 позики згідно розписки від 01.01.2020 року, яка підписана адвокатом Книш С.І. 31.05.2023 року, є юридично нікчемною і не створює для ОСОБА_2 жодних юридичних наслідків.
Відсутність підписаної ОСОБА_1 вимоги про повернення ОСОБА_3 позики відповідно до розписки від 01.01.2020 року, свідчить про те, що строк повернення позики на даний час іще не настав, відповідно у ОСОБА_3 відсутній спір із ОСОБА_1 з даного питання.
Тому відповідач просив суд закрити провадження у справі № 552/4051/23 (а.с.47).
Не погодившись з доводами відповідача ОСОБА_2 , викладеними ним у відзиві, позивач надав відповідь на відзив, у якій обґрунтовував свої позовні вимоги та зазначив, що договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються. Тому адвокат Книш С.І., який підписав від імені та в інтересах ОСОБА_1 лист-вимогу щодо повернення боргу, діяв в межах наданих йому повноважень. Просив справу розглянути з врахуванням даної відповіді на відзив (а.с. 57).
У хвалою суду від 25 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про закриття провадження у справі.
Інших клопотань або заяв по суті справи сторони суду не подавали.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, уповноваживши адвоката Бурбу К.В. представляти його інтереси в суді.
Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. При цьому посилався на викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомили.
Судом також було забезпечено можливість представнику відповідача взяти участь у справі в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з власних технічних засобів. Але до відеоконференції представник відповідача не доєднався, на зв`язок не вийшов.
Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 УПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які в судове засідання не з`явились.
Заслухавши представника позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 01 січня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав в борг 300000 доларів США від ОСОБА_1 . Борг зобов`язався повернути на його вимогу.
Факт укладення сторонами вказаного договору та отримання відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 позики підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 01 січня 2020 року (а.с.11).
Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Як передбачено ч. 2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Представником позивача в інтересах ОСОБА_1 на адресу відповідача ОСОБА_2 31 травня 2023 року направлено лист-вимогу про повернення позики (а.с. 12-15).
При цьому суд відхиляє доводи відповідача, наведені у відзиві, щодо того, що лист-вимога про повернення боргу підписаний неналежною особою.
Встановлено, що лист-вимогу про повернення позики на адресу ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_1 підписано адвокатом Книшем Сергієм Івановичем.
Як вбачається зі змісту даного листа-вимоги, до нього додавався ордер адвоката та копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю і розписки від 01 січня 2020 року.
Ця обставина не заперечувалась і відповідачем.
Як передбачено ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
З наведеного вбачається, що позивач ОСОБА_1 та адвокат Книш С.І., які є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору, мали право укласти будь-який договір крім договору доручення.
Тому посилання відповідача ОСОБА_2 у відзиві на ту обставину, що позивач ОСОБА_1 та адвокат Книш С.І. мали укласти договір доручення відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України, суд до уваги не бере.
Скориставшись своїм правом, вони уклали договір про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
А двокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Також ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Зазначеною нормою також передбачено, що адвокатом також надаються інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Згідно пунктів 1 та 2 частини 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.
Тобто, адвокат може представляти інтереси позивача в будь-яких правовідносинах, в тому числі у цивільних правовідносинах, що виникли з договору позики.
Згідно частин 1 та 2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: договір про надання правничої допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Таким чином встановлено, що ордер адвоката є документом, що підтверджує його повноваження на представництво інтересів клієнта та видається на підставі договору про надання правничої допомоги.
Тому долученим до листа-вимоги про повернення позики від 31 травня 2023 року ордером належним чином були підтверджені повноваження адвоката на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у правовідносинах з відповідачем, що виникли на підставі договору позики.
На підставі викладеного судом встановлено, що вимога про повернення позики на адресу відповідача була підписана належним чином уповноваженою ОСОБА_1 особою.
З цих підстав суд приходить до висновку про безпідставність посилань відповідача ОСОБА_2 на відсутність спору між сторонами.
Як встановлено судом, на час розгляду судом справи відповідач перед позивачем свого зобов`язання не виконав, суму боргу не повернув
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Оскільки договором позики строк її повернення передбачено не було, на підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України відповідач мав повернути позику протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, тобто з 31 травня 2023 року.
Оскільки відповідачем позика повернута не була, суд вважає за необхідне позовну вимогу про стягнення боргу задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 01 січня 2020 року в сумі 300000 доларів США.
На час звернення позивача з позовом до суду за офіційним курсом Національного банку України розмір заборгованості в сумі 3000000 доларів США становить 10 968 000, 00 грн.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Ч. 2 ст.530 ЦК України, яка передбачає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Посилаючись на вказану норму, позивач обраховує затримку виконання відповідачем зобов`язання з 7 червня 2023 року, тобто через 7 днів з дня пред`явлення вимоги про повернення позики.
При цьому спеціальною нормою, яка регулює правовідносини позики, що виникли між сторонами, є ч. 1 ст. 1049 ЦК України, згідно якої якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Таким чином період затримки виконання зобов`язання розпочався з 30 червня 2023 року, а не з 7 червня 2023 року.
Тобто позивачем невірно обраховано 3% річних за період затримки виконання зобов`язання. А наданий позивачем розрахунок не відповідає встановленим судом обставинам, зокрема періоду затримки виконання зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Тому розглядаючи справу на підставі наявних в матеріалах справах доказів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 300000 доларів США.
В задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних необхідно відмовити за їх недоведеністю через невірне визначення позивачем періоду затримки виконання зобов`язань та наданням розрахунку 3% річних, який не відповідає обставинам у справі.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 01 січня 2020 року в розмірі 3000000 (триста тисяч) доларів США.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , проживаючий: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення виготовлено 01 травня 2024 року.

Головуючий О.А.Самсонова