Номер провадження: 22-ц/813/3223/24
Справа № 515/1517/23
Головуючий у першій інстанції Зубов О.С.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Пухи А.М.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

представник заявника ОСОБА_2

апелянт ОСОБА_3

представник апелянта ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Зубова О.С., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

15 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, відповідачем зазначила ОСОБА_3 , з вимогами про стягнення заборгованості за аліментами, індексації та пені за несплату аліментів та просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на кошти та майно ОСОБА_3 у розмірі 327 022,08 грн..

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на майно та кошти, що належать або підлягають передачі чи сплаті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у межах ціни позову у розміру 327 022,08 грн (триста двадцять сім тисяч двадцять дві грн 08к.).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання шляхом накладення арешту на майно слід задовольнити, оскільки з матеріалів заяви вбачається наявність спору, враховуючи характер та зміст заявлених позовних вимог, які виходять із неналежного виконання відповідачем аліментних зобов`язань, від виконання яких боржник ухилявся, що свідчить про умисний характер його дій, наведені заявницею мотиви необхідності вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованими, так як не вжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в разі, якщо поданий позов буде задоволено, що є підставою для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та кошти боржника.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Семенова Наталія Сергіївна звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 вересня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою при неповному з`ясуванні обставин та недоведеності обставин, що мають значення для справи, що є підставою для її скасування.

Вказує, що ОСОБА_1 не надає жодного доказу на підтвердження навіть факту наявності у ОСОБА_3 заборгованості по сплаті аліментів, не говорячи вже про її розмір.

ОСОБА_1 особисто розраховує заборгованість за вказаний період та не надає жодного доказу на підтвердження дійсної наявності такої заборгованості, будь-то розрахунок заборгованості складений державним виконавцем або якісь інші документи складені державним виконавцем у яких виконавцем була встановлена та зафіксована наявна у ОСОБА_3 заборгованість.

На думку апелянта, заявник при звернені до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви повинен довести належними та допустими доказами той факт, що заборгованість взагалі існує.

Звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача у межах суми заявлених позовних вимог, заявником не доведено співмірність забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, а саме: не надано доказів, що майно, на яке просить накласти арешт, належить відповідачу; доказів на підтвердження вартості майна, яке перебуває у власності відповідача; доказів, на яких рахунках, в якій сумі та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача, що на думку апелянта позбавило суд можливості визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Зазначає, що оскаржувана ухвала не містить жодних обґрунтованих висновків, щодо наявності реальних ризиків невиконання ОСОБА_3 в майбутньому можливого рішення суду.

У мотивувальній частині оскаржуваної ухвали судом було лише зазначено, мотиви необхідності вжиття заходів забезпечення позову наведені заявницею є обґрунтованими. Проте не зазначено, чим саме підтверджується факт того, що ОСОБА_3 буде ухилятися від виконання рішення суду в разі, якщо поданий позов буде задоволений.

Саме лише посилання заявника в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та надання належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Однак, усупереч вказаних процесуальних норм, заявником не доведено, а судом не встановлено належних та допустимих доказів про існування об`єктивних обставин вважати, що невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову, може істотно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Сам по собі факт нібито не сплати відповідачем у добровільному порядку аліментів, а в цьому випадку взагалі не встановлений факт наявності будь-якої заборгованості, не може свідчити про те, що останній буде ухилятись від виконання рішення суду у випадку задоволення позову та не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, заяв про відкладення не надходило, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за їх відсутності.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 15 вересня 2023 року звернулася з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, відповідачем зазначила ОСОБА_3 , з вимогами про стягнення заборгованості за аліментами, індексації та пені за несплату аліментів та просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на кошти та майно ОСОБА_3 у розмірі 327 022,08 грн.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, прийшов до таких висновків.

За змістом ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006, № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що предметом позову є стягнення з відповідача (батька дитини) заборгованості зі сплати аліментів, індексації та пені за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 327 022,08 грн. Дана заборгованість виникла внаслідок несплати аліментів, присуджених судовим рішенням (справа №501/2390/16-ц).

Накласти арешт на майно та кошти відповідача позивачка просить з метою подальшого виконання судового рішення.

Суд вважає, що заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання шляхом накладення арешту на майно слід задовольнити, оскільки з матеріалів заяви вбачається наявність спору, враховуючи характер та зміст заявлених позовних вимог, які виходять із неналежного виконання відповідачем аліментних зобов`язань, від виконання яких боржник ухилявся, що свідчить про умисний характер його дій, наведені заявницею мотиви необхідності вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованими, так як не вжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в разі, якщо поданий позов буде задоволено, що є підставою для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та кошти боржника.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним рішенням з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Арештовані кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не надає жодного доказу на підтвердження навіть факту наявності у ОСОБА_3 заборгованості по сплаті аліментів.

Як вбачається із заяви, ОСОБА_1 особисто розраховує заборгованість за вказаний період та не надає жодного доказу на підтвердження дійсної наявності такої заборгованості.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що заявник при звернені до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви повинен довести належними та допустимими доказами той факт, що заборгованість взагалі існує.

Не доведення цього факту, позбавляє суд можливості на цьому етапі встановити чи дійсно між сторонами виник спір та чи існує взагалі предмет позову.

Суд на цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачеві і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями частини першої статті 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З наведеного випливає, що відомості про те, яке майно належить відповідачу, на яке саме майно позивач просить накласти арешт, де це майно знаходиться, на яких рахунках, в якій сумі та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

У постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 320/3560/18 зазначено, що арештовані кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення судом арешту на рахунки, банківську скриньку боржника чинним законодавством не передбачене, але суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських установах або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру суми позовних вимог та можливих судових витрат.

Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Разом з тим, звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача у межах суми заявлених позовних вимог, заявником не доведено співмірність забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, а саме: не надано доказів, що майно, на яке просить накласти арешт, належить відповідачу; доказів на підтвердження вартості майна, яке перебуває у власності відповідача; доказів, на яких рахунках, в якій сумі та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача, що на думку апеляційного суду позбавило суд можливості визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Проте заявником таких доказів суду додано не було.

Саме лише посилання заявника в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та надання належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Однак, усупереч вказаних процесуальних норм, заявником не доведено, а судом не встановлено належних та допустимих доказів про існування об`єктивних обставин вважати, що невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову, може істотно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, у зв`язку із чим ухвала Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 вересня 2023 року підлягає скасуванню, та постановленням нової ухвали, якою слід відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -задовольнити.

Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 вересня 2023 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заявив рамках розгляду цивільної справи № 515/1517/23.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.04.2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко