Справа № 136/1019/22
провадження № 2/136/430/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Шпортун С.В.,

за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки,

за участі учасників судового процесу

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» (далі відповідач, ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД»), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що він, ОСОБА_1 , є власником 1/2 частки земельної ділянки, площею 3,9494 га, кадастровий номер :02:000:0008, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лозуватської сільської ради, яка була йому виділена за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.11.2021 у справі №136/119/20 та визначена як земельна ділянка за № НОМЕР_1 , площею 1,9747, що схематично відображена у додатку №2 доданому до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України від 30.08.2021 за №СЕ-19/102-21/4122-ЗТ.

Позивач зазначає у позові, що належна йому земельна ділянка перебуває у незаконному користуванні ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД", оскільки жодних договорів оренди з відповідачем він не укладав, їх не підписував, будь-яких домовленостей із відповідачем стосовно належного йому об`єкта нерухомості не існує, тоді як останній відмовляється у добровільному порядку повернути земельну ділянку, мотивуючи наявністю Договору оренди землі укладеного 25.03.2016 між ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», правонаступником якого являється ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД", та ОСОБА_2 , відповідно до якого земельна ділянка, площею 3,9494 га, кадастровий номер :02:000:0008, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лозуватської сільської ради була передана у їм користування, а у подальшому було укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі від 25.03.2016 на підставі яких 14.01.2022 ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" зареєструвало право оренди на частки земельної ділянки, площею 3,9494 га, кадастровий номер :02:000:0008, а інша частка належна йому є несформованою, що унеможливлює її виділення та повернення як власнику.

Позивач вказує у позові на порушення його прав та охоронюваних законом інтересів як правомочного власника нерухомого майна, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому він просить суд зобов`язати ТОВ ТАС АГРО ЗАХІД усунути перешкоди шляхом повернення йому, ОСОБА_1 , земельної ділянки площею 1,9747 га, що виділена за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.11.2021 з додатком - висновком експерта Вінницького НДЕКІД МВС України від 30.08.2021 за №СЕ-19/102-21/4122-ЗТ у справі №136/119/20.

У межах визначеного судом строку, 22.11.2022, відповідачем ТОВ ТАС АГРО ЗАХІД до суду було надано відзив, відповідно до якого вони просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість, мотивуючи тим, що між ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» та ОСОБА_2 , було укладено договір оренди від 25.03.2016 на цілу земельну ділянку, з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Вінницького району Вінницької області, право оренди було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.06.2016, номер запису 14904387. У подальшому 14.01.2022 між ОСОБА_2 та ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» було укладено Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 25.03.2016, за умовами якої термін дії договору оренди було продовжено до 25.03.2033, яка була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Вінницького району Вінницької області, посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 723096 виданий 05.03.2007. Таким чином, починаючи з березня 2016 року відповідач є законним користувачем зазначеної земельної ділянки та належним чином виконує усі зобов`язання взяті на себе за умовами Договору оренди, так як на момент укладення договору оренди на зазначену вище земельну ділянку, власником цілої частини земельної ділянки із кадастровим номером - 522283000:02:000:0008, площею 3,9494 га, являлась ОСОБА_2 . Як вказує позивач у позові, право власності на 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером - :02:000:0008, площею 3,9494 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Вінницького району Вінницької області, він набув 17.07.2018 на підстав рішення Липовецького районного суду Вінницької області у справі № 136/1745/17 від 20.04.2018, згідно з яким було видано Липовецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області Свідоцтво про право на спадщину за законом № 690 від 14.06.2018 та 17.07.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було вчинено запис про реєстрацію права власності на 1/2 зазначеної вище земельної ділянки, номер запису про право власності - 27071870 від 11.07.2018. Відповідно до рішення Липовецького районного суду Вінницької області у справі № 136/119/20 від 15.11.2021, ОСОБА_1 було виділено в натурі 1/2 частки нерухомого майна, земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області, а саме земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 1,9747 га, що схематично відображена у додатку доданому до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України від 30.08.2021 № СЕ-19/102- 21/4122-ЗТ. Разом з цим, при пред`явленні даного позову із вимогами щодо повернення належної йому частки спірної земельної ділянки, позивач не врахував, що спірна земельна ділянка належить двом особам - ОСОБА_2 та йому, ОСОБА_1 , на праві спільної часткової власності, вона є єдиним цілим, не поділена в натурі між ними, має один кадастровий номер, отож є несформованою, відсутні відомості про неї в Державному земельному кадастрі як новоствореної земельної ділянки, право власності на яку має бути зареєстрованим за власником, відтак повернення 1/2 частки земельної ділянки є неможливим, позов є передчасним, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

26.12.2023 представник позивача подав до суду відповідь на відзив.

Статтею 179 ч.4 ЦПК України, передбачено, що відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом.

Відповідно до ухвали суду від 04.11.2022 позивачеві надано п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подачі відповіді на відзив.

Із доказів доданих до відзиву судом встановлено, що відповідачем в адресу позивача було направлено відзив 22.11.2022 рекомендованим поштовим відправленням, враховуючи терміни на поштову доставку повідомлення, та строки встановлені судом для його подачі, останній день строку на подання позивачем відповіді на відзив є 06.12.2022, тоді як відповідь на відзив подано 26.12.2022, отож вказана заява по суті подана представником позивача поза межами строку, встановленого судом у п`ять днів з моменту отримання для подання відповіді на відзив, та без клопотання про його продовження і без викладення причин неподання його в межах строку подання відповіді на відзив.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд залишає без розгляду подану стороною позивача відповідь на відзив.

27.12.2022 відповідач подав до суду письмові заперечення із викладенням своїх пояснень, міркувань і аргументів щодо наведених позивачем у відповіді на відзив, зі змісту яких вони є аналогічними відзиву, доповнивши, що на даний час рішення Липовецького районного суду Вінницької області у справі № 136/119/20 від 15.11.2021, яким ОСОБА_1 було виділено в натурі 1/2 частки нерухомого майна, земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області, та встановлені межі земельної ділянки на підтвердження фактичного розташування поворотних точок меж земельної ділянки та закріплення їх межовими знаками на місцевості за допомогою геодезичних пристроїв не звернуто до виконання, спірна земельна ділянка належить двом особам - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, не поділена в натурі відповідно до порядку визначеного діючим законодавством, відтак повернення 1/2 частки земельної ділянки позивачеві до її формування як окремого об`єкта нерухомого майна є неможливим, отож відсутні правові підстави для задоволення позову.

01.08.2022 ухвалою суду позовна заява ОСОБА_6 була залишена без руху, оскільки судом було встановлено, що вона подана без дотримання вимог ст..175 ЦПК України.

12.08.2022 ухвалою суду вказана позовна заява повернута позивачеві, оскільки не було усунуто недоліки про які зазначено було в ухвалі від 01.08.2022 у повному обсязі.

21.09.2022 постановою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, ухвалу суду від 12.08.2022 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 28.10.2022 позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст..175 ЦПК України та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

04.11.2022 ухвалою суду вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, а у справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.12.2022 заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді у справі Шпортун С.В. визнано необґрунтованою та передано матеріали цивільної справи для визначення складу суду для вирішення питання про відвід судді у порядку ст..33 ЦПК України.

Ухвалою суду від 09.02.2023 клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено частково, витребувано у ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» засвідчену належним чином копію Додаткової угоди від 14.01.2022 до Договору оренди земельної ділянки від 25.03.2016 укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» у решті клопотання відмовлено.

Ухвалою суду від 08.05.2023 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_2 .

15.06.2023 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання а справу призначено о розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав наведених у позові, просили їх задовольнити. Суду пояснили, що частка земельної ділянки, яка належить позивачеві відповідно до судового рішення була виділена в натурі, має каталог координат меж земельної ділянки та відображена на схематичному плані, на якому позначені межі та поворотні точки, перебуває у користуванні відповідача без будь-яких правових підстав, отож відповідачем незаконно використовується, чим порушуються права позивача як власника та здійснюються перешкоди в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном, що є підставою для усунення таких перешкод.

Позивач суду також пояснив, що відповідач тривалий час чинить перешкоди у користуванні власністю у вигляді належної йому земельної ділянки, він неодноразово звертався до відповідача з даного приводу усно, у тому числі під час перебування у провадженні суду даної справи за отриманням згоди щодо внесення відомостей до державного земельного кадастру виділеної йому земельної ділянки, він реалізував своє право на звернення до адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Державного кадастрового реєстратора Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Літянської Олени Василівни, у якому оскаржував рішення державного реєстратора від 08.09.2022 за №РВ-022 щодо відмови у реєстрації належної йому частки земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області, на підставі вже розробленої технічної документації. Підставою відмови послугувало те, що земельна ділянка не сформована та відсутні документи на підтвердження згоди землекористувача на поділ земельної ділянки. Тоді як рішенням Липовецького районного суду Вінницької області у справі № 136/119/20 від 15.11.2021, яким йому, ОСОБА_1 було виділено в натурі 1/2 частки нерухомого майна, земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області, а саме земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 1,9747 га, що схематично відображена у додатку доданому до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України від 30.08.2021 № СЕ-19/102- 21/4122-ЗТ, до примусового виконання рішення ним не зверталось, утім ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» було залучено до участі у справі в якості третьої особи, відтак про його існування відповідач обізнаний, однак рішення, яке є обов`язковим до виконання, у добровільному порядку відповідачем не виконується та чиняться тривалий час перешкоди.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнавали, заперечували щодо задоволення позову, кожен підтримав позицію, що позов є передчасним, тому просили відмовити у повному обсязі, посилаючись на письмові пояснення, аргументи та заперечення наведені у заявах по суті, що були подані своєчасно суду, зазначивши також, що за відсутності виділу частки належного позивачеві нерухомого майна в натурі шляхом формування земельної ділянки та присвоєння їй відповідного кадастрового номера позовні вимоги про повернення частки земельної ділянки задоволенню не підлягають. Також представники підтвердили, що товариству відомо, що позивачем та третьою особою розроблялась технічна документація та через Національну кадастрову систему державному кадастровому реєстратору було надано заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, утім рішенням Державного кадастрового реєстратора від 08.09.2022 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки не було надано згоди землекористувача - ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», однак письмово позивач до товариства не звертався.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала щодо задоволення позову, мотивуючи тим, що поділ земельних ділянок із позивачем проведено відповідно до судового рішення, а відповідно до укладеного правочину із відповідачем, останній використовується належна їй земельна ділянка.

З огляду на те, що третя особа скористалась своїм правом на розгляд справи у її відсутність, суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, позивача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.07.2018 (а.с.7), судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником частки земельної ділянки, кадастровий номер: :02:000:0008, площею 3,9494 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозуватьської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яку набув у приватну власність на підставі рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 20.04.2018 у цивільній справі №136/1745/17 (провадження №2/136/682/17) на підставі якого було видано свідоцтво про право на спадщину за законом Липовецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.11.2021 у цивільній справі №136/119/20 (провадження №2/136/24/20) (а.с.8, 9), було задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», яким виділено ОСОБА_6 в натурі 1/2 частки нерухомого майна - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0008, площею 3,9494 га, на території Лозуватьської сільської ради Липовецького району Вінницької області, а саме: земельну ділянку N НОМЕР_1 , площею 1,9747, що схематично відображена у додатку 2, доданому до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України від 30.08.2021 за N СЕ-19/102-21/4122-ЗТ (а.с.8-11).

Рішення суду набрало законної сили 16.12.2021.

Відповідно до висновку експерта від 30.08.2021 за №СЕ-19/102-21/4122-ЗТ (а.с.12, 13), складеного в рамках цивільної справи №136/119/20 було запропоновано експертом варіанти розподілу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0008, площею 3,9494 га, на території Лозуватьської сільської ради Липовецького району Вінницької області, виходячи з рівності часток співвласників по ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що експерт вважав за можливе.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.02.2022 (а.с.17, 18), ОСОБА_1 є власником частки земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0008, площею 3,9494 га, що розташована на території Лозуватьської сільської ради Липовецького району Вінницької області, іншим власником частки земельної ділянки, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯБ №723096 виданого 05.03.2007 Липовецькою районною державною адміністрацією, являється ОСОБА_2 .

Також судом встановлено, що 25.03.2016 між ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» та ОСОБА_2 було укладено Договір оренди землі №б/н щодо земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0008, площею 3,9494 га, що розташована на території Лозуватьської сільської ради Липовецького району Вінницької області, строк дії договору 10 років (а.с.94-98).

Відповідно до Акту приймання-передачі від 08.06.2016 (а.с.99) вищезазначений об`єкт нерухомого майна у вигляді земельної ділянки, що є предметом вказаного вище договору було передано ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» у користування.

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.02.2022 (а.с.17) встановлено, що речове право за Договором оренди землі від 25.03.2016 було зареєстровано приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дроновою В.О., право оренди за ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», орендодавець ОСОБА_2 строком на 10 років.

Як слідує із Статуту ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», затвердженого учасниками цього товариства рішенням №23/12/21-01 від 23.12.2021 (а.с.80-93), ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» рішенням учасників від 10.07.2019 за №10/07/19-01 перейменовано в ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД».

14.01.2022 між ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» та ОСОБА_2 було укладено Додаткова угода до договору оренди землі від 25.03.2016 (а.с.171-178), відповідно до якої предметом договору сторони визначили, що орендодавець передає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0008, площею 3,9494 га, що розташована на території Лозуватьської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Об`єктом оренди є земельної ділянки, площею 3,9494 га, строк дії договору 17 років з дати укладення та діє до 2033 року.

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.02.2022 (а.с.17, 18) встановлено, що право оренди земельної ділянки зареєстроване 25.01.2022 державним реєстратором Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Чубатюк О.Р., орендодавець ОСОБА_2 , орендар ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» об`єктом речового права є частка земельної ділянки, площею 3,9494 га.

28.06.2022 в адресу ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» ОСОБА_1 направив Претензію, яка була отримана адресатом 30.06.2022 вх. №149, відповідно до якої останній просив повернути належну йому 1/2 частку земельної площею 1,9747 га, яка була виділена йому за рішенням суду від 15.11.2021 (а.с.15).

Як слідує із відповіді направленої ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» вих. №274 від 05.07.2022 в адресу ОСОБА_1 (а.с.16) останнього було повідомлено, що товариство користується даною земельною ділянкою згідно договору оренди від 25.03.2016 між ними та ОСОБА_2 . На даний час сформована земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га, земельна ділянка площею 1,9747 га відсутня, тому повернути 1/2 частку земельної ділянки немає можливості, оскільки не визначено межі відповідної частки земельної ділянки в натурі та відсутні індивідуально визначені ознаки відповідної частини земельної ділянки.

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд зобов`язати ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» повернути належну йому частку земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Захист права власності гарантовано Першим Протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які на її думку необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним легітимній меті.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Наведені способи захисту кореспондуються і з правилами ч. 2 ст. 152 ЗК України, де зазначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. б), д) ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 07.02.2014 "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Крім того, негаторний позов має на меті усунення тривалих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому, що обумовлює непоширення на вимоги за негаторним позовом строків позовної давності.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Так, у п. 7 інформаційного листа ВАСУ "Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов`язані із здійсненням права власності та його захистом" від 31.01.2001 зазначається, що для подання негаторного позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування й розпорядження були результатом винних дій відповідача чи спричиняли збитки, достатньо, щоб такі дії (бездіяльність) об`єктивно порушували права власника і були протиправними.

Як було судом встановлено із Витягу з державного реєстру речових прав позивач є власником частки земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0008, площею 3,9494 га, що розташована на території Лозуватьської сільської ради Липовецького району Вінницької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2018, що є об`єктом спільної часткової власності двох осіб.

Рішенням суду від 15.11.2021 у справі №136/119/20 позивачеві було виділено частку земельної ділянки в натурі.

ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» користується земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га.

Вказані обставини визнавались сторонами спору, відтак в силу приписів ст..82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Надаючи оцінку доводам сторони відповідача, що вимоги позивача про повернення належної йому частки земельної ділянки є передчасними, оскільки рішення суду, яким задоволено позов про виділ частки є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно за власником (статті 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), яку позивачем не проведено, земельна ділянка не сформована, їй не присвоєно нового кадастрового номера, що дозволить відповідачеві індивідуалізувати та повернути вказаний об`єкт, суд виходить з наступного.

За вимогами статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90).

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Індивідуалізація речі - це надання певній речі (або ж наявність у неї) відмітних властивостей (рис чи характеристик), що дозволяють в необхідних випадках виділити її з числа подібних. Можливо виокремити три групи речей, визначених індивідуальними ознаками: унікальні речі, тобто єдині у своєму роді; речі, що відрізняються від подібних особливими позначеннями чи характеристиками; речі, індивідуалізовані в процесі вибору або відбору.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18).

Зібрані у справі докази підтверджують, що ОСОБА_6 є власником частки земельної ділянки, площею 1,9747 га, яка входила до складу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га, яка за рішенням суду була виділена йому, відтак право спільної часткової власності припинено в силу закону. Отож відсутність державної реєстрації виділеного ОСОБА_6 майна на підставі рішення суду жодним чином не нівелює набуття ним у власність земельної ділянки площею 1,9747 га, яка входила до складу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0008.

Зібрані у справі докази підтверджують, що у позивача із відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу належного позивачеві майна у вигляді земельної ділянки площею 1,9747 га, яка входила до складу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0008.

Як було встановлено судом, технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Липовецької міської ради (колишня Лозуватська сільська рада) за межами населеного пункту с. Лозувата Вінницького району Вінницької області землевласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була виготовлена Українським державним аерогеодезичне підприємство центральна регіональна філія на підставі договору від 25.01.2022 за №145/04-01/22.

Відповідно до рішення державного кадастрового реєстратора Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області було розглянуто заяву ОСОБА_1 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 01.09.2022 реєстраційний номер 3В-022 разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей з тих підстав, що електронний документ не відповідає установленим вимогам, зокрема подання заявником документів у неповному обсязі, відсутня згода землекористувача.

Вказана відмова державного кадастрового реєстратора послугувала підставою звернення до адміністративного суду ОСОБА_6 із позовом №120/2014/23 про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії (а.с.180-184), за наслідками розгляду якого рішення Вінницьким окружним судом ще не ухвалено відповідно до загальнодоступної інформації із ЄДРСР.

Як було встановлено в ході розгляду справи, позивач неодноразово звертався до ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» як із усними так і з письмовими вимогами про повернення належного йому майна, надання згоди для внесення відомостей до державного земельного кадастру про належну йому земельну ділянку, що в ході розгляду справи представниками відповідача не заперечувалось.

Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про те, що зі сторони відповідача у користуванні якого перебуває належна позивачеві земельна ділянка, площею 1,9747 га, та яка входила до складу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га, право спільної часткової власності на яку припинено, здійснюються тривалі перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження позивачем належним йому майном, що є результатом винних дій відповідача, оскільки позивач позбавлений можливості як внести відомості до державного земельного кадастру про земельну ділянку так і вчинити дії щодо внесення відомостей до державного реєстру речових прав про нерухоме майно.

При цьому, доводи сторони відповідача, що земельна ділянка позивача не сформована, що перешкоджає її поверненню позивачеві, суд вважає неспроможними, оскільки відповідно до рішення Липовецького районного суду від 15.11.2021 вона виділена відповідно до схематичного відображення у додатку до висновку експерта, що дозволяє її індивідуалізувати в процесі відбору.

З огляду на викладене та в контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що позивач довів, що він є власником майна, що дозволяє його індивідуалізувати, а діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності, відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ст. 133 ЦПК України).

Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову - на відповідача.

Судом встановлено, що відповідно до платіжного документу (а.с.6), позивачем при пред`явленні до суду даного позову сплачено було судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Згідно квитанції (а.с.66), позивачем доплачено судовий збір у розмірі 607,60 грн., отож сплачена сума судового збору склала 1600,00 грн.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено у повному обсязі, вказані витрати понесені позивачем на сплату судового збору підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.4 ст.141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.142 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі N 317/1209/19 (провадження N 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі N 648/1102/19 (провадження N 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі N 554/2586/16 (провадження N 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі N 753/1203/18 (провадження N 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі N 159/5837/19 (провадження N 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі N 178/1522/18 (провадження N 61-3157св21).

Указана судова практика є незмінною.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18, провадження N 12-171гс19).

Аналізуючи наведені у позові обґрунтування щодо орієнтованого розміру судових витрат, який стороною позивача буде понесено, його визначено в розмірі 15 000 грн. вартість правничої допомоги адвоката.

Тоді як на підтвердження вказаних витрат суду надано: Договір про надання правничої допомоги від 02.12.2022, укладений між ОСОБА_6 та адвокатом Якименко О.О., відповідно до якого сторони узгодили вартість правової допомоги в розмірі 10000 грн.; довідка про виконану роботу у справі №136/1019/22, відповідно до якої було виконано: зібрання доказів та складання позову; складено процесуальні документи в процесі розгляду справи та участь в судових засіданнях, що становить 10000 грн.; квитанція від 02.12.2022, відповідно до якої ОСОБА_6 сплатив на виконання умов договору 10000 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. не перевищують заявлених у позові, є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.12, 13, 141, 258259, 263265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС Агро Захід», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про повернення земельної ділянки, - задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ТАС АГРО ЗАХІД усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю шляхом повернення земельної ділянки, площею 1,9747 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Липовецької міської ради (колишня Лозуватська сільська рада за межами населеного пункту с. Лозувата) Вінницького району Вінницької області, що виділена відповідно до рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15.11.2021 у справі №136/119/20, та схематично відображена у додатку 2, доданому до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України від 30.08.2021 за №СЕ-19/102-21/4122-ЗТ.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю ТАС АГРО ЗАХІД на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 600, 00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., а всього 11 600 (одинадцять тисяч шістсот) гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду буде складено 03.05.2024.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС Агро Захід» (вул. Героїв Майдану, 63, м. Липовець, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 32513287)

Третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя Світлана ШПОРТУН