ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3909/24 Справа № 180/2247/23 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С.І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л, Ткаченко І.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання недійсним договору про відшкодування моральної шкоди, стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Марганцький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі АТ «Марганецький ГЗК») про визнання недійсним договору про відшкодування моральної шкоди, стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 2001 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. 08 вересня 2022 року його звільнено з підприємства у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України. Оскільки він тривалий час не міг потрапити на МСЕК та представники відповідача повідомили, що вони будуть сприяти направленню на МСЕК лише за умови укладення договору, він 12 червня 2023 року уклав з відповідачем договір про добровільне відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 422,37 грн. Оглядом МСЕК 20 липня 2023 року у зв`язку професійним захворюванням йому встановлено 65% втрати працездатності та третя група інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. У зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному станах. На даний час незмінним є те, що його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію, оскільки не зважаючи на постійні курси лікування, які лише тимчасово полегшують його стан, відновлення стану здоров`я є неможливим, тим паче, що втрата працездатності та інвалідність, свідчать про незворотність втрати та неможливість відновлення стану його здоров`я. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного забезпечення умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання, а тому просив визнати недійсним та розірвати договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, укладений 12 червня 2023 року між ним та відповідачем, як такий, що вчинений під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах; стягнути з відповідача на його користь в відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків 195 000 грн; стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в сумі 15 000 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що укладений між ним та відповідачем договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, за змістом є договором про надання матеріальної допомоги на лікування, укладений ним фактично під примусом. Акт за формою П-4 про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складено майже через рік після його звільнення, вже після підписання договору. Право на відшкодування моральної шкоди виникло у нього з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, та з дня встановлення причинно-наслідкового зв`язку між стійкою втратою професійної працездатності з шкідливими умовами праці, в яких ця шкода здоров`ю заподіяна.

24 квітня 2024 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 195000 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , працював в АТ «Марганецький ГЗК» з 2001 року. 08 вересня 2022 року був звільнений за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України.

По факту виникнення у позивача хронічного професійного захворювання проведено розслідування та складено акт за формою П-4 від 28 червня 2023 року про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Встановлено наявність у позивача професійних захворювань: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН ІІ ст. J41.0; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за кваліфікацією ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; хронічна радикулопатія L5,S1 ліворуч в ст. затихаючого загострення з помірним статико-дінамічним порушенням, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг М54.1; вібраційна хвороба ІІ ст. (вегето-0сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок у поєднанні з ДОА ліктьових, міжфалангових, п`ясно-зап`ясних, променево-зап`ясних суглобів двобіч першого ступеню Т72.5; гіпертонічна хвороба ІІ ст. ст. СН І ст. Ризик 4.І10, дисліпідемія Е78, цукровий діабет тип 2 Е10, порушення ліпідного обміну, сечовий діатез Е79, Хронічна вертиброгення цервікалгія М54.2, хронічний тонзиліт J35.0, Складний міопічний астиматизм, ангіопатія сітківки обох очей Н52.2, факослероз Н27.8.

Згідно п.17 вищевказаного Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: внаслідок тривалої роботи в умовах дії шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалості технології видобутку руди підпадав під вплив шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу. Згідно п.18 вищевказаного акту причинами професійного захворювання стали: вплив підвищеної концентрації пилу в повітрі робочої зони (2,653-5,177 мг/м3 при ГДК 2 мг/м3 з вмістом SiO210-70% при 86,34-96,25% зміни; виробничого шуму, який перевищував припустимі величини еквівалент рівень 80-94 Дб на протязі 43,1-47,8% робочого часу, фізичне перевантаження, незручної робогчої пози, яка перевищувала норму, локальної вібрації перевищувала допестимі параметри еквівал. Корегований рівень 113-117 Дб при ГДР 112 Дб даними інф. Довідки про умови праці № ПС підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни 40,5 кг при нормі до 30 кг; робоча поза (вимушена) незручна до 82,0 % при нормі 25%; рівень пилу 4,67 мг/м3 що в 2,34 рази перевищує ПДК при нормативному значенні 2,0 мг/м3; рівень марганцю 0,357 мн/м3 при ноомативному значенні 0,3 мг/м3, зо в 1,19 рази перевищує ПДК; рівень шуму 87 Дб (ПДУ 80 Дб) що на 7 Дб перевищує допустимий; рівень вібрації 117 Дб .

Згідно довідки МСЕК від 20 липня 2023 року серія 12ААГ № 187118 позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Згідно договору про відшкодування моральної шкоди від 12 червня 2023 року, укладеним між АТ «Марганецький ГЗК» в особі голови правління АТ «Марганецький ГЗК» Алєксєєнко О.М. та ОСОБА_1 , сторони дійшли згоди про те, що АТ «Марганецький ГЗК» сплачує одноразову грошову виплату відповідачу у розмірі 12 422,37 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання.

При підписанні даного договору сторони підтверджують, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов договору, зміст договору зрозумілий, питань, які залишилися б нез`ясованими для них немає, значення, умови та правові наслідки укладеного правочину однаково зрозуміло сторонам і у сторін відсутні заперечення щодо кожної з умов цього договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду жодного доказу, що саме під час укладання спірного договору в нього існували тяжкі обставини і у нього не було іншого варіанту, як укласти цей договір. Також, враховуючи приписи ст. 1168 ЦК України, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, оскільки дане відшкодування позивач отримав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним та розірвання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди, що укладений 12 червня 2023 року та не погоджується із висновком суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, виходячи з наступного.

Стосовно позовних вимог про визнання недійсним та розірвання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди, що укладений 12 червня 2023 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно чч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержавння в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. де передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Такими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства чи інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В обґрунтування підстав щодо визнання договору недійсним, позивач посилався на те, що інші працівники підприємства, які реалізували своє право на відшкодування моральної шкоди в судовому порядку, отримали суму відшкодування набагато більшу, ніж отримав позивач внаслідок угоди з підприємством. Крім того, позивач вважав, що саме від АТ "Марганецький ГЗК" залежить допуск до МСЕК та подальше визначення розміру відсотку втрати професійної працездатності, встановлення групи інвалідності і отримання регресних виплат від держави, а тому він вимушений був погодитися на умови договору, які були визначені відповідачем.

Колегія суддів вважає такі доводи позивача необґрунтованими, оскільки проходження МСЕК, визначення розміру втрати працездатності та сума регресних виплат від держави ніяким чином не залежить від підписання позивачем спірного договору, оскільки підприємство не має жодних важелів для втручання у даний процес.

Колегія суддів зауважує, що позивачем не надано до позову жодного доказу на підтвердження того, що під час укладання спірного договору в нього існували тяжкі обставини і в нього не було іншого варіанту, окрім як укласти даний договір.

При укладанні спірного договору сторони визначили всі істотні умови, що засвідчили своїми підписами. Відповідач виконав договір, позивач отримав кошти, що свідчить про бажання у сторін настання наслідків укладення договору та про те, що договір вчинено добровільно, без будь-якого стороннього впливу.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують та не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Ушкодження здоров`я у зв`язку із професійним захворюванням, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що професійне захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Встановивши, що професійне захворювання ОСОБА_1 , яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло внаслідок його багаторічної праці у АТ «Марганецький ГЗК», що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач зазнав ушкоджень здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, у зв`язку з чим відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 20 липня 2023 року серія 12ААГ № 187118 позивачу первинно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 65% та третю групу інвалідності., при цьому зазначено про потребу в забезпеченні амбулаторним лікуванням, стаціонарним, санаторно-курортним лікуванням.

Колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, оскільки внаслідок професійних захворювань позивач первинно втратив 65% професійної працездатності, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, постійний характер страждань, який виявляється в хронічних захворюваннях, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання в розмірі 130 000 грн, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Слід зазначити, що заявлений в позовній заяві розмір моральної шкоди в сумі 195 000 грн є неспівмірним, завищеним та таким, що визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Доводи відповідача, зазначені в відзиві на апеляційну скаргу, що відповідно до умов договору про відшкодування моральної шкоди від 12 червня 2023 року, підписану ними та позивачем, моральну шкоду вже було відшкодовано останньому, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки право на звернення про відшкодування шкоди в позивача виникло лише після проходження ним, 20 липня 2023 року, МСЕК та первинного встановлення у нього ступіня втрати працездатності на рівні 65% та третьої групи інвалідності.

Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Таким чином, моральна шкода, завдана внаслідок ушкодження здоров`я, підлягає оподаткуванню, оскільки перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення в частині відмови у стягненні моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я з посиланням на наявність договору про добровільне відшкодування моральної шкоди, що укладений 12 червня 2023 року неправильно застосував норми матеріального права та не взяв до уваги, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з часу встановлення висновком МСЕК первинно втрати професійної працездатності тобто з 20 липня 2023 року, у зв`язку з чим при його ухваленні неправильно було застосовано норми матеріально та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягненні моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивача звільнено від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір в частині задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Згідно Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір /фізичною особою/ в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 130 000 грн. Отже, з відповідача слід стягнути 1 300 грн судового збору за часткове задоволення вимог позовної заяви. Крім того, з відповідача слід стягнути судовий збір за часткове задоволення апеляційної скарги у розмірі 1 950 грн (1 300 грн х 150%). Таким чином, з відповідача АТ «Марганецький ГЗК» на користть держави підлягає стягненню судовий збір за часткове задоволення позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3 250 грн (1 300 грн + 1 950 грн).

Відповідно до ч. 2 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі«East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Інтереси позивача ОСОБА_1 у даній справі представляє адвокат Чепурнов В.І., який діє на підставі договору від 21 жовтня 2023 року та ордеру серії АЕ № 1239256.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До позову було долучено договір про надання правової допомоги від 21 жовтня 2023 року. Вказаним договором встановлена фіксована сума за послуги надані адвокатом в рамках розгляду даної справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 15 000 грн. Також додано квитанції № 155901 про оплату 15 000 грн. та акт виконаних послуг від 11 листопада 2023 року.

З врахуванням виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, зважаючи на часткове задоволення позову колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 130 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (ЄДРПОУ 00190911) на користь держави судовий збір у розмірі 3 250 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

І.Ю. Ткаченко