справа № 619/6057/23
провадження № 2/619/318/24
19 березня 2024 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіБолибока Є.А.
за участюсекретаря судового засіданняЛоманової І.А.
Справа № 619/6057/23
Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження позов про стягнення заборгованості за договором позики.
Стислий виклад позиції позивача.
20 грудня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гупала Р.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором позики № 03/03/20-05 від 03.03.2020 з додатковою угодою № 6 від 06.03.2023 у сумі 337 870,00 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що 03 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий Договір позики №03/03/20-05 предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 187 000,00 грн, що було еквівалентом 7480 доларів США, за курсом долару в НБУ (1 долар США = 25,000 грн). Відповідно до п.1 Договору позики, ОСОБА_2 зобов`язалася повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами вони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором 7480 доларів США, за курсом продажу долару в НБУ на дату здійснення платежу. Згідно з п.2 Договору позики, сума позики отримана ОСОБА_2 в повному обсязі до моменту підписання договору. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 Договору позики та графіку повернення грошових коштів, закріпленому у п.5 Договору позики, становив 03 вересня 2020 року включно. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля RENAULT модель MAGNUM500, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2008 року випуску, тип спеціальний сідловий тягач, колір - білий, державний номер НОМЕР_2 , який належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 06.07.2019 ТСЦ 6350.У зв`язку з неповерненням позики у встановлені Договором позики строки строк дії Договору позики пролонговувався шляхом укладання додаткових угод. Відповідно до ст. 651, 653 та 654 ЦК України, у зв`язку з неповерненням позики, отриманням відповідачем додаткової позики та зміною курсу долара США, за домовленістю сторін додатковою угодою №6 від 06.03.2023 до Договору позики були внесені зміни до п.п.1, 5, 6 Договору позики. Згідно з п. 1 даної додаткової угоди були внесені зміни до п. 1 Договору позики, згідно якого у власність позичальника було передано грошові кошти у сумі 337 870,40 грн, що за курсом продажу доларів США в ATКБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 38,80 грн) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 8708 (вісім тисяч сімсот вісім) доларів США. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №6, становив 03.09.2023 включно. Факт отримання позики підтверджується розпискою від 06 березня 2023 року, написаною власноруч позичальником. Відповідач не дотрималася взятих на себе зобов`язань за Договором позики, заходів щодо повернення боргу не вжила та позику, у визначені Договором позики, додатковою угодою №6 та розпискою строки, позивачу не повернула. Про причини неповернення позики відповідач не повідомляє. Отже, відповідач умисно ухиляється від виконання покладених на неї Договором позики та додатковою угодою №6 зобов`язань та повернення боргу. Отже, відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за Договором позики і до теперішнього часу в повному обсязі не виконала свої обов`язки у зв`язку з чим сума основного боргу, яка підлягає поверненню відповідачем та яку позивач просить стягнути з відповідача становить 337 870,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 56 567,00 грн.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
25 грудня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Призначено підготовче засідання на 10 год 00 хв 29 січня 2024 року. Направлено відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов в строк до 25 січня 2024 року, але не менше п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
29 січня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год 00 хв 27.02.2024.
27 лютого 2024 року судове засідання відкладено на 12 год 00 хв 19.03.2024 у зв`язку з неявкою відповідача.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. На адресу місця проживання відповідача судом було направлено судову повістку разом з копіями відповідних документів.
Крім того, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач викликалася в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було опубліковано 27.02.2024.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, останній подав до суду заяву, у якій просить справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
03 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики № 03/03/20-05 предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 187 000,00 грн, що за курсом НБУ (1 долар США = 25,000 грн), встановленим на день укладення цього Договору, було еквівалентно 7 480 доларів США.
Додатковою угодою № 6 від 06.03.2023 до Договору позики № 03/03/20-5 від 03.03.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до п. 1 Договору позики були внесені зміни та доповнення в п.1,5,6 відповідно до якої, у власність Позичальника було передано грошові кошти у сумі 337 870,40 грн, що за курсом продажі доларів США в AT КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 38,80 грн) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 8 708 доларів США.
Відповідно до розписки від 06.03.2023 ОСОБА_2 отримала позику від ОСОБА_1 в сумі 337 870,40 грн, що є еквівалентом 8 708 доларів США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» ( 1 долар США = 38,80 грн) згідно договору позики від 03.03.2020 і зобов`язується повернути цю суму ОСОБА_1 в строк до 03 вересня 2023 року включно.
Мотиви суду.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Судом установлено, що 03 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий Договір позики № 03/03/20-05 предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 187 000,00 грн, що за курсом НБУ (1 долар США = 25,000 грн), встановленим на день укладення цього Договору, було еквівалентно 7 480 доларів США.
Відповідно до п.1 Договору позики, Позичальник зобов`язалася повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором 7 480 доларів США, за курсом продажу долару в НБУ на дату здійснення платежу.
Згідно з п.2 Договору позики, сума позики отримана Позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору.
Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 Договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п.5 Договору позики, становив 03 вересня 2020 року включно.
Згідно з п.8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору, на банківський рахунок або готівкою.
Згідно з п.9 Договору позики, Сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п. 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або ї частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим Договором.
Пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
Згідно з п.п. 11, 12 Договору позики забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля RENAULT модель MAGNUM500, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2008 року випуску, тип - СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СІДЛОВИН ТЯГАЧ, колір - БІЛИЙ, державний номер НОМЕР_2 , який належав Позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 06.07.2019 ТСЦ 6350.
Відповідно до п. 13 Договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою Позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання Позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання Позичальником за даним договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику розписку.
Відповідно до п. 15.2. Договору позики, Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики).
Відповідно до п. 15.3 Договору позики, Позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів письмово повідомляти Позикодавця про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені та наявність інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язання за цим Договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни.
Згідно з п. 15.4. Договору позики, у разі невиконання Позичальником умов Договору позики, Позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики.
У зв`язку з неповерненням позики у встановлені Договором позики строки строк дії Договору позики пролонговувався шляхом укладання додаткових угод.
Відповідно до ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, у зв`язку з неповерненням позики, отриманням відповідачем додаткової позики та зміною курсу долара США, за домовленістю сторін додатковою угодою №6 від 06.03.2023 до Договору позики були внесені зміни до п.п. 1, 5, 6 Договору позики.
Згідно п. 1 Додаткової угоди були внесені зміни до п. 1 Договору позики, згідно якого у власність Позичальника було передано грошові кошти у сумі 337 870,40 грн, що за курсом продажі доларів США в AT КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 38,80 грн) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 8 708 доларів США.
Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди № 6, становив 03.09.2023 включно.
Згідно п. 3 додаткової угоди № 6 сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані Позикодавцем Позичальнику в день підписання даної угоди.
Факт отримання позики підтверджується розпискою від 06 березня 2023 року, написаною власноруч Позичальником.
Відповідач не дотрималася взятих на себе зобов`язань за Договором позики, заходів щодо повернення боргу не вжила та позику, у визначені Договором позики, додатковою угодою №6 та розпискою строки, Позивачу не повернула.
Про причини неповернення позики відповідач не повідомляє.
Отже, відповідач умисно ухиляється від виконання покладених на неї Договором позики та додатковою угодою № 6 зобов`язань та повернення боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання за Договором позики порушивши його умови ч. 1 ст. 1049 ЦК України щодо строків повернення суми боргу, завдавши таким чином матеріальні втрати позивачеві.
Ураховуючи, що відповідач не погашала наявну заборгованість за Договором позики з додатковою угодою № 6, станом на дату подання позовної заяви сума основного боргу, яка підлягає поверненню відповідачем позивачу, становить 337 870,00 грн.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за Договором позики з додатковою угодою № 6, ОСОБА_2 порушує взяті на себе зобов`язання за цим договором.
Як вбачається з положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Договором позикиз додатковою угодою № 6 у добровільному порядку.
Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за Договором позики № 03/03/20-05 від 03.03.2020 з додатковою угодою № 6 від 06.03.2023 у сумі 337 870,00 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 378,70 грн, який підлягає стягненню на її користь з відповідача.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.
Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 56 567,00 грн.
Згідно матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Гупал Р.М. укладено Договір про надання правової допомоги від 12.09.2023.
Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 12.09.2022, укладеного між позивачем та адвокатом та додатку до нього від 11.12.2023, орієнтовна вартість наданих послуг (без участі у судових засіданнях) становить 20 000 грн. Участь у судових засіданнях становить 3 350 грн за кожен судодень.
Згідно акту наданих послуг від 12.12.2023, станом на дату подачі позовної заяви, надано послуг на суму 16 080,00 грн.
Отже, за підрахунком позивача сума витрат на професійну правничу допомогу становить 56 567,00 грн.
Так як матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні, суд вважає, що витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 56 567,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 337 870,00 грн (триста тридцять сім тисяч вісімсот сімдесят гривень).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3378,70 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 56 567,00 грн.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Повне судове рішення складено 21 березня 2024 року.
Суддя Є. А. Болибок