ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/656/24 Справа № 226/742/23 Суддя у 1-й інстанції - Коваленко Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Бортник В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №226/742/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення постійного місця проживання малолітніх дітей із батьком, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 21 вересня 2023 року, постановлену у складі судді Коваленко Т.О., повний текст ухвали складено 26 вересня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 , звернувся до Димитровського міського суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначив, що 27 грудня 2013 року між ним та відповідачем укладено шлюб. Під час шлюбу у них народились спільні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо яких і виникла необхідність у визначенні місця постійного проживання саме у судовому порядку, оскільки сторони не дійшли згоди з ким належить проживати спільним дітям. Наразі ним подано до Димитровського міського суду Донецької області позов про розірвання шлюбу, після якого діти стали проживати з ним, оскільки за останній час спільне життя між ним та відповідачем погіршилось, вони втратили почуття любові, довіри один до одного. Дочки фактично весь час проживають з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Він не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, не веде себе аморально, на психіатричному та наркотичному обліку не перебуває. Він у повному обсязі створює всі необхідні умови для виховання, проживання та нормального розвитку дітей в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Він ніяким чином не перешкоджає спілкуванню дитини з матір`ю, більш того вона активно бере участь в вихованні та забезпеченні дітей всім необхідним. Діти та він мають сильний психологічний зв`язок, адже вони весь час разом. Крім того, слід враховувати, що ОСОБА_5 та Єва психологічно прив`язані до місця, в якому проживають наразі, вони мають там своїх друзів, з якими спілкуються та товаришують, що забезпечує нормальне спілкування з однолітками та нормальний фізичний та психічний розвиток дітей. Натомість відповідач категорично проти проживання дітей з ним. Просив суд визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 21 вересня 2023 року провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення постійного місця проживання малолітніх дітей із батьком закрито за відсутності предмету спору.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу суду скасувати направити справу до суду, для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі, оскільки як на час пред`явлення позовних вимог так і на час постановлення оскаржуваної ухвали. між сторонами існував спір про місце проживання дитини. Закриттям провадження в справі суд позбавив позивача можливості захистити свої права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у добровільному порядку до подачі позову у суд і до розгляду справи по суті визначили місцем проживання спільних дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із батьком ОСОБА_1 , що підтвердили самі сторони у наданих суду поясненнях, підтверджується наданими позивачем та іншими учасниками доказами. Будь-яких доказів на підтвердження протилежного, вчинення відповідачкою певних дій на заперечення факту проживання дітей із батьком суду не надано. Відповідачка визнала позовні вимоги у повному обсязі, що свідчить про відсутність між сторонами спору у цьому провадженні.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з даним висновком, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.3 , ч.ч.1, 3 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Розгляд справи покладається на суд першої інстанції, який розглядає її в межах пред`явлених позивачем вимог (ч.1 ст.13, ч.1 ст.23, ч.1 ст.184 ЦПК).

За результатом розгляду справи судом першої інстанції ухвалюється судове рішення, яким закінчується провадження в справі, при цьому: розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду, яким повинні бути вирішені всі позовні вимоги (ч.2 ст.258, ст.264, ч.ч.5, 6 ст.265 ЦПК України); провадження в справі в суді першої інстанції може бути закінчене судовим рішенням, яким не розв`язується спір по суті, в тому числі постановленням ухвали про закриття провадження у справі.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.

Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №13/51-04 (провадження №12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №456/647/18 (провадження №61-2018св19); Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19 (провадження №61-1807св20); Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №750/1658/20 (провадження №61-9658св20) зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20 (провадження №61-3438сво21) відступив від висновку, сформульованого у зазначених постановах, конкретизувавши його таким чином: закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

З урахуванням викладеного, обставин справи, а саме відсутність фактичних даних, встановлених судом, про відсутність спору між сторонами на час пред`явлення даного позову, колегія суддів приходить до висновку, що прийнята судом першої інстанції ухвала про закриття провадження у справі є передчасною та не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки розгляд справи по суті не було закінчено, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 21 вересня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді: