Справа № 461/177/24
Провадження № 4-с/461/8/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року. м. Львів.

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Пахолко Д.О.,

скаржника ОСОБА_1 ,

представника скаржника ОСОБА_2 ,

представника приватного виконавця ОСОБА_3 адвоката Кусого А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича в межах виконавчого провадження №68188357, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича в межах виконавчого провадження №68188357.

Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. перебуває зведене виконавче провадження №68188357 з виконання рішення Галицького районного суду м. Львова у справі №461/6586/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в розмірі 60000, 00 доларів США, що в грошовому еквіваленті по курсу НБУ станом на 15.11.2021 року складає 1566642, 00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 05.10.2023 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні №68188357 описано та накладено арешт на майно.

Скаржник вважає, що приватний виконавець Білецький І.М., не маючи вмотивованого судового рішення, самоправно проник у житло у якому він проживав з сім`єю з 1982 року по вересень 2023 року, де провів опис та арешт майна/коштів/ боржника і склав про це постанову від 05.10.2023 року. Опис та арешт майна приватний виконавець провів без участі боржника та за відсутності членів його сім`ї, і як наслідок включив в опис речі, які не належать боржнику. ОСОБА_1 не заперечує права та обов`язки виконавця, однак такі дії приватного виконавця мають відповідати вимогам законодавства, не порушуючи при цьому права та інтереси членів сім`ї боржника. Скаржник стверджує, що він та члени його сім`ї у жовтні-листопаді неодноразово звертався до приватного виконавця з вимогою повернути частину майна. ОСОБА_1 зазначає, що виконавець в порушення вимог законодавства до переліку включив майно на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами.

Також, скаржник стверджує, що звертався до органів поліції з заявою про вчинення кримінальних правопорушень приватним виконавцем Білецьким І.М. та ОСОБА_5 у зв`язку з чим було внесено відомості в ЄРДР. ОСОБА_1 зазначає, що на неодноразові звернення скаржника в прокуратуру лише 24 і 26 квітня 2024 року йому були надані постанова дізнавача А.Латурняк від 15.12.2023 року та постанова слідчого В.Зайчикова від 21.11.2023 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Скаржник зазначає, що, вбачаючи в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ознаки правопорушень, звернувся до районного управління поліції в день проникнення у житло, а саме - 27.09.2023 року. Відповідь на свої заяви отримав лише 24 і 26 квітня 2024 року, а з скаргою до Галицького районного суду м. Львова звернувся 29.12.2023 року. Тому просить суд пропущений з поважних причин строк для подання скарги поновити, а також задовольнити вимоги скарги, а саме: визнати дії приватного виконавця в частині незаконного проникнення в житлове володіння скаржників без рішення суду та проведення у цьому житловому володіння за адресою: АДРЕСА_1 , опису та арешт майна боржника без участі боржника та членів його сім`ї неправомірними; зобов`язати приватного виконавця усунути порушення та повернути скаржнику медичні препарати, ліки, паспорти, дипломи, свідоцтва, історії хвороби, зимові речі, пальта, куртки, костюми жіночі, жіночу нижню білизну, жіночі зимові чоботи, жіноче взуття, телефон із зарядкою, ноутбуки, комп`ютери, принтери, засоби особистої гігієни, косметику, велосипед, сумку чорну шкіряну з документами, фотографіями, ікони Божої Матері, срібну цепочку з кулоном, телевізор.

Скаржник та його представник у судовому засіданні вимоги скарги підтримали та просять задовольнити.

Представник приватного виконавця ОСОБА_3 адвокат Кусий А.В. у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив в частині визнання дій приватного виконавця не правомірними та просить в цій частині відмовити в задоволені скарги. Однак не заперечує, щодо задоволення вимоги про повернення майна. Зазначив, що ніхто не звертався до приватного виконавця з заявою про повернення чи вилучення речей з постанови про опис і доказів такого звернення до скарги не додано. Натомість приватний виконавець неодноразово пропонував ОСОБА_1 забрати речі проте скаржник відмовлявся це зробити. Зокрема в поясненнях від 07.11.2023р. боржник не заперечував проти реалізації описаного майна відшкодувати борги, які за ним рахуються, а в поясненнях від 13.12.2023 р. про те, що він не має можливості забрати речі, оскільки не знайшов приміщення. Квартира АДРЕСА_2 була передана ОСОБА_6 як стягувачу за виконавчим листом №463/8345/20 від 11.01.2022 року виданим Личаківським районним судом м. Львова. Також просить стягнути на користь приватного виконавця витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скаржнику слід поновити строк на звернення до суду з скаргою та частково задовольнити скаргу, зважаючи на наступне.

Скарга подана з додержанням вимог ст. ст. 447- 449 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з п.а ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

Відповідно до ч.2 ст.449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

За таких обставин, суд вважає причини пропуску строку для звернення зі скаргою на дії виконавця є поважними та вважає необхідним задовольнити клопотання скаржника та поновити строк для звернення зі скаргою.

Окрім цього, згідно з ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з п. 9.3 постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 року № 9 та п. 14 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 - виконання судових рішень є завершальною та невід`ємною частиною судового процесу, тому суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, а відповідна скарга не підлягає оплаті судовим збором.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Аналогічне право сторони виконавчого провадження визначено ст.447 ЦПК України, відповідно до якої сторона виконавчого провадження має право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця під ча/с виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено її права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) неправомірними і зобов`язує державного виконавця усунути порушення.

Згідно з ст.ст. 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:

2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріал стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди, ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису).

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Згідно з частинами 1-3, 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. перебуває зведене виконавче провадження №68188357 з примусового виконання виконавчих листів Галицького районного суду м. Львова у справі №461/6586/21 та Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/8345/20.

Постановою виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 05.10.2023 року було описано та накладено арешт на майно (кошти) боржника у виконавчому провадженні №68188357.

З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що квартиру яка належала скаржнику було реалізовано на прилюдних торгах та передано стягувачу ОСОБА_6 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №463/8345/20 від 11.01.2022 року, що вбачається з постанови приватного виконавця від 18.07.2022 року, та з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

У зв`язку з реалізацією квартири АДРЕСА_2 , майно яке знаходилось в даній квартирі було описано, задля збереження.

Приватний виконавець не заперечує щодо повернення такого майна скаржнику.

Таким чином, враховуючи наведене суд приходить до висновку, що майно яке було описано згідно з постановою від 05.10.2023 року слід повернути скаржнику, оскільки таке було описано та на нього накладено арешт задля можливості реалізації квартири боржника та збереження зазначеного майна.

Однак суд відмовляє у задоволенні скарги у частині визнання дій приватного виконавця щодо опису та накладення арешту на таке майно незаконними, оскільки приватний виконавець діяв в межах чинного законодавства та його дії є правомірними.

Окрім цього, згідно з ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов`язані з правничою допомогою адвоката.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Встановлено, що до матеріалів справи представником приватного виконавця долучено копію ордеру про надання правової допомоги, копію договору №53П про надання правої допомоги від 18.01.2024 року згідно з яким вартість гонорару адвоката складає 10000, 00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи наведене, суд вважає, що приватному виконавцю було надано відповідну професійну правничу допомогу, однак заявлені витрати в розмірі 10000,00 грн. є несумірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг та не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру.

Із врахуванням наведеного, суд вважає, що заяву представника приватного виконавця про стягнення витрат на правову допомогу слід задовольнити частково та стягнути з скаржника на користь приватного виконавця 5000,00 грн., тобто суму яка є сумірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг.

Керуючись ст.ст. 261, 273, 447, 453 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з скаргою .

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича в межах виконавчого провадження №68188357 повернути ОСОБА_1 , вилучене майно згідно з постановою від 05.10.2023 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами.

У задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича 5000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу

Повний текст ухвали проголошено 02.05.2024 року о 15 год. 30 хв.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.Р. Юрків.