Справа №1309/7139/12
пр № 4-с/464/17/24
У Х В А Л А

25 квітня 2024 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого - судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Керницької І.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

державного виконавця Осадець М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

в с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_3 02.04.2024 звернувся в суд із скаргою, в якій просить зобов`язати головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О. винести постанову про: зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_4; зняття арешту із зарплатного банківського рахунку НОМЕР_1 та коштів на ньому; повернення заявнику коштів, стягнутих згідно з постановою, на банківський рахунок НОМЕР_1 в розмірі 50 998,82 грн. Окрім цього, просить зобов`язати головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О. скасувати постанову від 12.02.2024 про передачу виконавчого документа на виконання до Військової частини № НОМЕР_2 Національної гвардії України.

В обґрунтування скарги покликається на те, що, 09.02.2024 головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1309/7139/12, виданого 30.03.2023 Сихівським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з нього та інших осіб на користь потерпілої ОСОБА_4 29 675,01 грн матеріальної шкоди та 1 200 000 грн моральної шкоди. 04.03.2024 він звернувся до виконавця із заявою про зупинення вчинення виконавчих дій та зняття арешту з банківського рахунку з тої підстави, що він призваний на військову службу в Збройні сили України. Вказана обставина у відповідності до ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для зупинення виконавчих дій. Окрім цього, в межах вказаного виконавчого провадження, з його зарплатного банківського рахунку знято 50 998,82 грн, а на рахунок накладено арешт відповідною постановою. Вважає такий арешт незаконним, а списані кошти такими, що підлягають поверненню, оскільки ці кошти є заплатою, а у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та висновку Верховного Суду у постановах, накладення арешту на зарплатний рахунок не допускається, відтак арешт із такого рахунку підлягає скасуванню. З цих підстав він звернувся до державного виконавця, однак 21.03.2024 на свою електронну скриньку отримав відповідь про відмову у задоволенні його заяви. Зазначене вище у сукупності дає підстави для висновку, що державний виконавець допустив протиправну бездіяльність у виконавчому провадженні НОМЕР_4 та діє всупереч засад, з дотриманням яких воно повинно здійснюватись.

Ухвалою від 05.04.2024 прийнято до розгляду скаргу та призначено до судового розгляду.

Від начальника Шевченківського ВДВС у м.Львові Р.Савойника 19.04.2024 надійшли заперечення на скаргу, у яких останній просив відмовити у задоволенні такої з таких підстав. На виконанні у Шевченківському ВДВС перебувало ВП НОМЕР_4 із примусового виконання виконавчого листа №1309/7139/12, виданого 30.03.2023 Сихівським районним судом м.Львова про стягнення солідарно на користь потерпілої ОСОБА_4 29 675,01 грн матеріальної шкоди та 1 200 000 грн моральної шкоди. 09.02.2024 винесено постанову про відкриття ВП НОМЕР_4, арешт майна та арешт коштів боржника. Зазначена скарга в частині зняття арешту із банківського рахунку не підлягає задоволенню у відповідності до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у якій наведено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту коштів боржника. Разом з тим, наведені у скарзі боржника підстави не можуть слугувати підставою для зняття арешту. Щодо зупинення виконавчого провадження на підставі заяви боржника та долучених до заяви додатків, зазначив, що підстави зупинення виконавчого провадження наведено у п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», однак в даному випадку за заявою боржника проведення виконавчих дій не зупиняється. Також вказав про відсутність підстав для скасування постанови про звернення стягнення на доходи боржника від 12.02.2024, що була скерована до виконання у ВЧ № НОМЕР_2 Національної гвардії, оскільки дана постанова станом на 27.03.2024 не виконувалась, так як кошти на її виконання не поступали на рахунок, про причини невиконання такої Шевченківський ВДВС не було повідомлено. Однак, таку постанову не повернуто без прийняття до виконання, відтак підстав для її скасування не було. Щодо відрахувань коштів із заробітної плати, із покликанням на ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», вказав, що такі стягнення відповідають нормам чинного законодавства, так як розмір відрахувань вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також із заробітної плати боржника може бути утримано до погашення у повному обсязі заборгованості - 20 відсотків. Окрім цього, зазначив, що 27.03.2024 матеріали даного виконавчого провадження передано для подальшого виконання до Самбірського ВДВС у Самбірському району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Представник заявника ОСОБА_3 - адвокат Мелько В.В. у судовому засіданні скаргу підтримав з підстав, наведених у такій, просив скаргу задовольнити.

Державний виконавець Осадець М.О. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення скарги, надала пояснення, які відповідають змісту письмових заперечень на скаргу.

Представник стягувача ОСОБА_4 - адвокат Чубик Б.Г. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, вважає таку безпідставною.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, рішення суду обов`язкові до виконання та державний чи приватний виконавець зобов`язаний вживати передбачені законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів скарги та встановлено судом, на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебувало виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №1309/7139/12, виданого 30.03.2023 Сихівським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та інших осіб на користь потерпілої ОСОБА_4 29 675,01 грн матеріальної шкоди та 1 200 000 грн моральної шкоди.

Відповідно до постанови головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Осадець М.О. від 27.03.2024 у ВП НОМЕР_4, виконавчий документ, а саме виконавчий лист №1309/7139/12, виданий Сихівським районним судом м.Львова про солідарне стягнення із ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_4 29 675,01 грн матеріальної шкоди та 1 200 000 грн моральної шкоди, передано на виконання до Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Як вбачається із інформації про виконавче провадження НОМЕР_4, в ході примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа, державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О. 09.02.2024 винесено постанову про арешт майна боржника, звернення стягнення на кошти боржника та про арешт коштів боржника.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із з п.7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За правилами ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно із ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» з із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується з разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»).

З огляду на наведене, суд вважає, що постанову про арешт коштів боржника було винесено державним виконавцем у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» для забезпечення реального виконання боржником рішення, відтак вимога боржника про скасування постанови про арешт банківського зарплатного рахунка, а також повернення коштів, стягнутих із такого рахунку, не ґрунтується у відповідності до норм наведеного вище чинного законодавства.

Щодо доводів скарги ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця в частині відмови у зупиненні виконавчого провадження, суд зазначає таке.

У відповідності з п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

В постанові Верховного Суду у справі № 120/875/23 від 30.11.2023 зазначено, що синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми (п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження») дає підстави дійти висновку, що у даному випадку словосполучення «якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе» застосовується до обох частин речення, які пов`язані сполучником «або». Натомість, сполучник «чи» якраз використаний з метою посилення роздільності перелічуваних підстав. У свою чергу, застосовуючи у названій нормі матеріального права сполучник «або» законодавець мав на меті не протиставити одну умову іншій, а вирізнити види проходження боржником військової служби. Таким чином колегія суддів погоджується з аналізом конструкції норми пункту 1 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII, який зроблений судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях і полягає у тому, що як до першої підстави, так і до другої, застосовується умова «якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе». Надалі предметом перевірки судом касаційної інстанції є висновок судів про відсутність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій крізь призму застосування пункту 1 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII у вимірі спірних правовідносин. На думку Суду, вирішальним для правильного розв`язання цього питання є доведення/недоведення неможливості проведення виконавчих дій зважаючи на умови служби боржника.

Отже, обов`язковою умовою для зупинення виконавцем виконавчих дій на підставі п. 1 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження» є саме неможливість проведення виконавчих дій в конкретному виконавчому провадженні згідно з умовами служби боржника.

Згідно із довідкою №1064 від 24.02.2024, ОСОБА_3 перебуває на військовій службі в Центрі спеціального призначення Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_3 ).

Разом з тим, заявником ОСОБА_3 не доведено, що у даному виконавчому провадженні неможливо проводити виконавчі дії згідно з умовами його служби.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що заявником (боржником) ОСОБА_3 не доведено факту порушення його прав у виконавчому провадженні, а тому не встановлено протиправної дії чи бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Осадець М.О., у зв`язку з чим скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 259-261, 447, 450, 451 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 02.05.2024.

Суддя Дмитро ТЕСЛЮК