ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року

Справа № 707/1721/23
Провадження № 22-ц/821/673/24
Категорія: 305010200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Ярошенка Б.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариства «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, у складі судді Смоляра О.А.,

в с т а н о в и в :

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою.

Позовна заява мотивована тим, що 22.12.2018 в м. Київ, по вул. Шевченка, 196-а, біля залізничних колій, ДН-1 Київ, перегін Київ-Волинський-Вишневе, на 865 км., ПК4, поїзд № 6025 Київ-Фастів, скоїв наїзд на ОСОБА_2 , 1984 року народження, який внаслідок отриманих травм помер. На час залізничної транспортної пригоди вказаний електропоїзд перебував на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Фастів» регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_3 працював машиністом вказаного залізничного транспорту.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблого, син їй був опорою та підтримкою. Внаслідок його смерті повністю зруйноване її нормальне життя. Загибель ОСОБА_2 спричинила їй надзвичайні страждання, які продовжуються до сих пір. Позивач проживала разом із сином, була пов`язана з ним спільним побутом. Його смерть викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя позивача та її побуту. Оскільки втрата дитини є невідворотною, то попередній стан позивача ніколи не зможе бути відновлено, а тому душевні страждання триватимуть і надалі. Наразі позивача переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Враховуючи що позивач позбавлена підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що смерть сина повністю змінила її життя, вона оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у 300000 грн, тому просила суд стягнути із відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю сина в зазначеній сумі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року заявлені вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100000 грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина відповідно, порушенням нормального стану її життя. Крім того, сам факт загибелі ОСОБА_2 для його матері є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції враховав, що порушення працівниками відповідача правил безпеки руху, не встановлено, доказів на підтвердження цього позивачем не надано, а смертельне травмування ОСОБА_2 сталося внаслідок його грубої необережності, а саме, порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а отже дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 100000 грн моральної шкоди на користь позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що з підстав які склалися в поведінці ОСОБА_2 вбачається непрямий умисел на настання смертельного наслідку, що цілковито виключає можливість настання цивільно-правової відповідальності відповідача. Також, на думку скаржника, розмір частково задоволених позовних вимог є значно завищеним та має бути не більшим для розумного задоволення потреб потерпілої особи. Крім того, судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що позивач жодним чином не обґрунтувала розмір своїх позовних вимог, а обставини на які вона посилалась є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанцій

22.12.2018 приблизно о 18 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , під мостом Жуляни, потяг здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , під час того як останній переходив залізничні колії у невстановленому місці, внаслідок чого ОСОБА_2 помер на місці події. За даним фактом кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0014461, що підтверджується повідомленням Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 13.04.2024 /а.с. 36/.

Відповідно до довідки про причину смерті № 43924394 від 24.12.2018, причиною смерті ОСОБА_2 є травма пішохода при наїзді потягом /а.с.16/.

Згідно Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 24.12.20218, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 15/.

13.02.2020 кримінальне провадження за ч. 3 ст. 276 КК України внесене до ЄРДР за №0014461 від 22.12.2018 закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення; під час досудового розслідування встановлено, що причиною виникнення залізно-транспортної пригоди являються необачні дії пішохода ОСОБА_2 , що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 13.02.2020 /а.с. 37-38/.

Згідно відповіді АТ «Українська залізниця» від 20.12.2021 електропоїзд ЕД9М № 062 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Фастів» регіональної філії Південно-Західна залізниця AT Укрзалізниця. ОСОБА_3 працював у виробничому підрозділі «Моторвагонне депо Фастів» регіональної філії Львівська залізниця AT Укрзалізниця на посаді машиніста електропоїзда з 04.11.2010 по 29.10.2019 /а.с. 14/.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.05.1984, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 /а.с. 17/.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Положеннями ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

Відповідно до вимог ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22), від 29 травня 2023 року у справі № 283/2536/21 (провадження № 61-2396св23), на які у своїй касаційній скарзі посилається відповідач.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 1193 ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Суд першої інстанції встановив, що причиною загибелі ОСОБА_2 стало порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що сталося внаслідок його грубої необережності, так як ОСОБА_2 переходив залізничні колії у невстановленому місці внаслідок чого потяг скоїв на нього наїзд, та обґрунтовано зробив висновок, що ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.

Матеріали справи не містять, а судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, що обставини щодо спричинення шкоди виникли не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, проте це не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, суд першої інстанції, зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених зміни у життєвих обставинах позивача - матері загиблого ОСОБА_2 . При цьому суд першої інстанції виходив із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «STANKOV v. BULGARIA», § 62,).

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, та не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах, що зазначені скаржником в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 травня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко