14.05.2024 Справа № 696/387/24
Провадження № 2/696/145/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Білопольської Н.А.,

при секретарі Бондарь Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янка в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

АТ «Сенс Банк», як правонаступник АТ «Альфа-Банк», від імені якого діє адвокат Мужик Н.Т., звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 501273828 від 29 жовтня 2020 року в сумі 64199 грн. 83 коп.

В обґрунтування позову зазначає, що 29 жовтня 2020 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 501273828. Згідно з умовами договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а останній зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації.

Вказує, що банк виконав перед позичальником свій обов`язок щодо надання кредиту.

Натомість відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 64199 грн. 83 коп.

З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача направлено вимогу щодо добровільного виконання договірних зобов`язань, яка залишилась без реагування.

Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Сенс Банк», позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 01 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання представник АТ «Сенс Банк» не з`явився, до суду звернувся із заявою про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника банку.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій проти пред`явлених до нього позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить розгляд справи провести без його участі.

Враховуючи, що в судове засідання учасники справи не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, врахувавши позицію відповідача, яка викладена у поданій ним до суду заяві про розгляд справи без його участі, вивчивши матеріали справи, наявні докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступного.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як передбачено ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань, пов`язаних з укладенням та виконанням кредитного договору, що регулюються главою 71 ЦК України.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Так, 29 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк» були підписані оферта на укладання угоди про надання кредиту № 501273828, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501273828, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 52000 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,99% річних, строком на 60 місяців (а.с. 5-9 ).

Відповідно до оферти ОСОБА_1 запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».

Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 52000 грн. 00 коп., процентна ставка 18,99 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту 60 місяців. Дата повернення кредиту вказана до 29 жовтня 2025 року (п. 2 оферти).

Згідно з п. 3 оферти кредит надається позичальнику для власних потреб, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Альфа Банк».

Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить додаток № 1 до укладеної між сторонами угоди про надання кредиту № 501273828 від 29 жовтня 2020 року (а.с. 5 (на звороті)).

Також з наданого позивачем паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено суму кредиту 52000 грн. 00 коп., строк кредитування - 60 місяців, процентну ставку 18,99%, а також неустойку (штраф) в за кожне прострочення платежу від 1 до 4 днів - 200 грн. 00 грн. та за кожне прострочення платежу, яке триває 5 і більше днів, - 400 грн. 00 грн.

Отримання відповідачем коштів за вказаним договором, а також користування кредитними коштами та сплата платежів підтверджується меморіальним ордером № 835872 від 29 жовтня 2020 року, а також випискою по особовому рахунку за період з 29 жовтня 2020 року по 22 січня 2023 року (а.с. 12-24).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Із досудової вимоги, датованої 12 квітня 2023 року, опису вкладення у цінний лист, списку згрупованих відправлень АТ «Сенс Банк» вбачається, що 12 квітня 2023 року позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, відповідно до якої АТ «Сенс Банк» вимагає протягом 30 календарних днів, але не пізніше 35 календарних днів, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у розмірі простроченого боргу (а.с. 25-27).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно розрахунку заборгованості станом на 29 грудня 2023 року заборгованість за вказаним договором становить - 64199 грн. 83 коп., з яких: за кредитом 43177 грн. 63 коп., по відсотках 8038 грн. 97 коп., по комісії 12983 грн. 23 коп., по штрафам 0 грн. 00 коп., по пені 0 грн. 00 коп., заборгованість по штрафам за останній календарний рік за кредитним договором № 501273828 від 29 жовтня 2020 року складає 0 грн. 00 коп. (а.с. 11).

Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16 вересня 2020 року при розгляді цивільної справи № 200/5647/18.

З виписки по особовому рахунку за період з 29 жовтня 2020 року по 22 січня 2023 року вбачається, що відповідач використовував надані йому позивачем кредитні кошти, однак не сплачував заборгованість за договором № 501273828 від 29 жовтня 2020 (а.с. 13-24).

Відтак, з даної виписки/особового рахунку, а також з розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором № 50173828 від 29 жовтня 2020 року, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 22 січня 2023 року складає 64199 грн. 83 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, прострочення відповідачем щомісячного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором свідчить про те, що позикодавець вправі вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відповідних процентів.

З урахуванням викладених обставин суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором № 501273828 від 29 жовтня 2020 року, яка станом на 22 січня 2023 року становить 51216 грн. 60 коп., з яких заборгованість за кредитом 43177 грн. 63 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 8038 грн. 97 коп.

Щодо стягнення заборгованості за комісією в розмірі 12983 грн. 23 коп. суд зазначає наступне.

У своєму рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 Верховний Суд визначив, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Як вбачається з п. б ч. 1 оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501273828 від 29 жовтня 2020 року, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, комісія за обслуговування кредиту становить 2,25% від суми кредиту (а.с. 5).

При цьому суд зазначає, що у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII, щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) та від 13 липня 2022 року у справі 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).

Відтак, суд приходить до висновку, що встановлення комісії за обслуговування щодо споживчого кредиту є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки не зрозуміло, які саме послуги надавались відповідачу, як часто проводились консультаційні та інформаційні послуги з клієнтом, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць; аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Так, в оферті на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501273828 від 29 жовтня 2020 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 2,25% від суми кредиту.

Однак, встановивши сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Враховуючи, що позивачем не зазначено та не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем (відповідачем) при укладенні кредитного договору, то положення підпункту (б) пункту 1 угоди про надання кредиту № 501273828 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічний висновок за аналогічних фактичних обставин у справі за участі АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», також було зроблено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2023 року по справі № 461/2857/20.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку про те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору.

За таких обставин положення оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501273828 від 29 жовтня 2020 року в частині встановлення позичальнику обов`язку із сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,25% є нікчемним.

З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 12983 грн. 23 коп. є необґрунтованою, відтак у позові в цій частині слід відмовити.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відтак, на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 501273828 від 29 жовтня 2020 року, яка станом на 22 січня 2023 року становить 51216 грн. 60 коп., з яких заборгованість за кредитом 43177 грн. 63 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 8038 грн. 97 коп.

Оскільки позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у справі на користь позивача судовий збір у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2415 грн. 64 коп. (51216,6 х 3028/64199,83).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 546, 548, 549, 610, 626, 628, 629, 638, 1050, 1054-1056-1 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 83, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501273828 від 29 жовтня 2020 року в сумі 51216 (п`ятдесят одна тисяча двісті шістнадцять) грн. 60 (шістдесят) коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 43177 (сорок три тисячі сто сімдесят сім) грн. 63 (шістдесят три) коп., заборгованість за відсотками 8038 (вісім тисяч тридцять вісім) грн. 97 (дев`яносто сім) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2415 (дві тисячі чотириста п`ятнадцять) грн. 64 (шістдесят чотири) коп.

В решті позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» - , місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150.

Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Амвросіївським РВ УМВС України в Донецькій області 18 жовтня 2006 року, РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Н.А. Білопольська