Номер провадження: 22-ц/813/1267/24
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Коваленко Катерини Олександрівни, представника ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2023 року, постановленого під головуванням судді Петренка В.С, повний текст рішення складений 24 січня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мельник Ольги Миколаївни про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М. про стягнення боргу за договором позики, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_1 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість у розмірі 15049,00 доларів США за договором позики від 29.12.2010 року та стягнути з ОСОБА_3 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість у розмірі 15049,00 доларів США за договором позики від 29.12.2010 року, а також покласти судові витрати на відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 29.12.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., за умовами якого позикодавець передав позичальнику, а позичальник прийняв від позикодавця грошові кошти у розмірі 527 084 грн. 65 коп., що станом на 29.12.2010 року за курсом Національного банку України є еквівалентом 71860 доларів США з кінцевим строком виплати боргу до 01.08.2017 року.

Позивач зазначає, що відповідно до додатку до договору позики, за період з 27 серпня 2011 року по 25 липня 2019 року ОСОБА_4 було повернуто 15800,00 доларів США. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

28.09.2021 року ОСОБА_2 направила до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса претензію кредитора спадкодавця з вимогою включити кредиторські вимоги в розмірі суми боргу, а саме: 56060,00 доларів США в спадкову масу і повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості. 01.10.2021 року було отримано відповідь від Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса про направлення за належністю претензії кредитора до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М., у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 була заведена спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4

08 листопада 2021 року позивачем з`ясовано, що 26.10.2021 року приватним нотаріусом Мельник О.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 на 1/4 розміру частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , також 26.10.2021 року приватним нотаріусом Мельник О.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 на 1/4 розміру частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, позивач зазначає, що до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, але і його обов`язки. Претензія кредитора про повернення боргу ОСОБА_2 до спадкоємців померлої прийнята та заведено спадкову справу.

Також позивачка зазначила, що згідно звіту про незалежну оцінку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартість частини квартири становить: 15049 доларів США або 440257,00 грн.

Позивачка вважає, що пред`явивши претензію на погашення заборгованості нею були дотримані строки та вимоги ЦК України щодо погашення заборгованості спадкодавця. Таким чином позивачка має право на звернення до суду із вказаним позовом про стягнення заборгованості зі спадкоємців за рахунок отриманого майна у спадок.

Відповідач ОСОБА_1 зазначила про те, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Стягнуто із ОСОБА_1 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 15049,00 доларів США за договором позики від 29.12.2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 15049,00 доларів США за договором позики від 29.12.2010 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Коваленко К.О., представник ОСОБА_1 звернулася суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам. Рішення суду суперечить підписаному сторонами договору та не містить обґрунтованого пояснення поважності причин пропуску строку позовної давності. Також суд першої інстанції не повно з`ясував всі обставини справи.

Також не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_7 , особа, яка не приймала участі у розгляді справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням суду порушені її права звернулася суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити, шляхом доповнення його мотивувальної частини, залишивши без змін його резолютивну частину,посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду порушує матеріальні та процесуальні права осіб, які не були залучені до участі у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу адвоката Коваленко К.О., представника ОСОБА_1 , адвокат Шаркова Н.Р., представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

На адресу суду 05.03.2024 року від ОСОБА_7 , надійшло клопотання про огляд телефону, в якому міститься електронний доказ, а саме листування в месенджері, яке залишається без розгляду з підстав того, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 березня 2024 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 , яка не є учасником справи.

В судове засідання, призначене на 05 березня 2024 року ОСОБА_3 , а також приватний нотаріус Мельник О.М. не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 163, 167-169 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Коваленко К.О., представника ОСОБА_1 , адвоката Шаркову Н.Р., представника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності, одночасно суд прийшов висновку, що позивачем було подано позовну заяву до відповідачів в межах строку позовної давності в зв`язку з тим, що ОСОБА_4 було здійснено останній платіж за договором позики 25.07.2019 року, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а тому перебіг позовної давності переривається.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погоджується не в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 29 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за № 5589 (а.с. 15 т. 1).

Відповідно до умов договору позики ОСОБА_2 надала ОСОБА_4 527084,65 грн., що станом на 29.12.2010 року є еквівалентом 71860 доларів США з кінцевим терміном до 01 серпня 2017 року. Позичальник повертає позикодавцю до 01.08.2017 року кожний місяць (з 01 по 05), починаючи з 01.08.2011 року у розмірі 755 доларів США. Повернення грошових коштів фіксується сторонами в додатку, що є невід`ємлемою частиною примірнику договору, ця позика є безвідсоткова (а.с. 15 т. 1).

З додатку до договору позики вбачається, що починаючи з 27.08.2011 року по 25.07.2019 року ОСОБА_4 повернула 15800 доларів США, останній платіж у розмірі 100 доларів США сплачений 25.07.2019 року (а.с. 16 т. 1).

Відповідно до п. 9 договору позики, сторони погодили, що у випадку смерті позичальник, позикодавець має право отримати борг за цим договором у спадкоємців позичальника, у встановленому порядку в термін та розмірі, які зазначені у п. 1 договору (а.с. 15 т. 1).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-20 т. 1).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов`язання за договором позики входять до складу спадщини.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Відповідачі заявили про прийняття спадщини шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу та в установленому законом порядку не відмовилась від її прийняття.

ОСОБА_2 у вересні 2021 року звернулась, як кредитор спадкодавця до Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі з претензією у розмірі 56060 доларів США до спадкоємців про те, що її стало відомо, що ОСОБА_4 , яка є позичальником померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21-22 т. 1).

Київською державною нотаріальною конторою у м. Одесі претензія ОСОБА_2 була перенаправлена приватному нотаріусу Мельник О.М. за належністю (а.с. 23 т. 1).

Відповідно до довідки вартість 1/4 частини квартири складає 58 грн., що еквівалентно 16250-18000 доларів США (а.с. 24 т. 1).

З письмових пояснень приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М. вбачається, що нею було відкрито спадкову справу за № 13/2021 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , на підставі заяви спадкоємців першої черги (дітей) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Претензія ОСОБА_2 отримана була 18.10.2021 року, яка була долучена до спадкової справи та направлено повідомлення спадкоємцям про отримання претензії.

26.10.2021 року нотаріус видав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину на підставі заяв (а.с. 62 т. 1).

Колегія суддів, звертає увагу на ту обставину, що законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Наведені норми законодавства свідчать, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину.

За наведених підстав, колегія суддів в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 цілком є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у своєму відзиві на позов, поданому в її інтересах адвокатом Коваленко К.О., зазначає про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (а.с. 139-144 т. 1).

Позивач не ставив питання про поновлення строків, вважаючи, що строки позовної давності не пропущені у зв`язку з перериванням строку, шляхом сплати у липні 2019 року частини боргу.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

З правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 року по справі № 911/3680/17, зазначено, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Судом встановлено, що за умовами укладеного договору позики, посвідченого нотаріально, позичальник повертає позикодавцю до 01.08.2017 року кожний місяць (з 01 по 05), починаючи з 01.08.2011 року у розмірі 755 доларів США.

Колегія суддів, зазначає, оскільки договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідачка ОСОБА_4 мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення позики з 01 до 05 числа кожного місяця впродовж строку позики з 01.08.2011 року по 01.08.2017 року, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, а тому встановлення строку позики у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу строку позовної давності за вимогами позикодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту переривання строку, шляхом сплати платежу через два роки після закінчення встановленого терміну дії договору позики.

Право на звернення до суду за захистом, закріплене статтею 4 ЦПК України, кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, в частині того, що позовні вимоги ОСОБА_2 є доведеними та обґрунтованими, однак заявлені поза межами позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість позовних вимог, колегія суддів вважає такими, що задоволенню не підлягають з підстав того, що судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладений та нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до додатку до цього договору ОСОБА_4 не своєчасно вносила в рахунок погашення грошові кошти, при цьому доказів про відсутність заборгованості стороною відповідачів не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що за договором позики ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 527 084,65 грн., а тому позичальник повинен повернути по безвідсоткові позики саме цю суму в гривнях, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав того, що з договору позики вбачається, що ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 527084,65 грн., що станом на 29.12.2010 року є еквівалентом 71860 доларів США., також у договорі передбачено, що позичальник повертає позикодавцю до 01.08.2017 року кожний місяць (з 01 по 05), починаючи з 01.08.2011 року у розмірі 755 доларів США.

Колегія суддів наголошує на тому, що сторони вільні в укладанні договору, та погодили між собою усі умови, що підтверджується їх особистими підписами, завіреними нотаріусом.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВС від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем порушено порядок при зверненні до спадкоємців, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, з підстав того, що ОСОБА_2 своєчасно у порядку ст. 1182 ЦК України звернулась з претензією до нотаріальної контори.

За наведених підстав, колегія суддів приходить висновку про скасування рішення суду, та відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав пропуску строку позовної давності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з підстав порушення норм процесуального або неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Коваленко Катерини Олександрівни, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2023 року скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мельник Ольги Миколаївни про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 19 березня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова