Провадження № 6/742/61/24
Єдиний унікальний № 742/3646/17
УХВАЛА

іменем України

19 березня 2024 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участі секретаря судових засідань Шептун В.В., державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сапронової О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за поданням про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

установив:

Державний виконавець Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сапронова О.О. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Подання мотивує тим, що на виконанні у Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження №72497335 з виконання виконавчого листа №2/742/54/18 виданий 20.02.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України грошові кошти в сумі 77 846,93 грн., а саме: витрати пов`язані із утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького. За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який згідно матеріалів виконавчого провадження є громадянином Україна. 10.08.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження". Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно №368957170 від 07.03.2024 майно належне боржнику на праві власності відсутнє. Виконавцем 05.03.2024 та 08.03.2024 на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця. Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику не належать на праві власності об`єкти рухомого та нерухомого майна, ОСОБА_1 рішення не виконує. На запит виконавця Державною прикордонною службою України 08.03.2024 повідомлено про те, що ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , не перетинав державний кордон України. За повідомленням Державної міграційної служби України від 08.03.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

У судовому засіданні державний виконавець Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сапронова О.О. подання підтримала просила його задовольнити. Підтвердила, що за ОСОБА_1 не зареєстровано право власності, відсутні офіційні доходи. За місцем реєстрації і проживання боржник неодноразово повідомлявся, здійснювалися виходи виконавця за місцем його проживання, проте боржник був відсутній. 15 березня 2024 року боржник вперше з`явився до відділу ДВС, ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Надав письмові пояснення, що від боргу не відмовляється, зобов`язався сплачувати не менше 500 грн. боргу кожного місця до 25 числа. Усно зобов`язався погасити борг до кінця 2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Прилуцькому відділі державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №72497335 від 10.08.2023 з виконання виконавчого листа №2/742/54/18, виданого 20.02.2018 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України грошові кошти в сумі 77 846,93 грн., а саме: витрати пов`язані із утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького.

Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження №72497335 від 10.08.2023 зобов`язано ОСОБА_1 протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Проте, державний виконавець Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сапронова О.О. зазначила, що на сьогоднішній день дій на погашення заборгованості по виконавчому документу боржником не вчинено, декларацію не подано, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно копії відповіді на запит від 08.03.2024, наданої Прилуцьким відділом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно обліків Прилуцького відділу УДМС у Чернігівській області паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувався.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.03.2024 за №368957170, ОСОБА_1 не має зареєстрованого права власності на нерухоме майно.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 07 березня 2024 року за №89572422, вбачається, що 07.03.2024 за №31206114 на підставі постанови про арешт майна, серія та номер: 72487335, виданого Прилуцьким відділом державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції накладено заборону відчуження на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , код: АДРЕСА_1 .

Згідно копії виклику державного виконавця від 05.03.2024 та 08.03.2024 ОСОБА_1 зобов`язано з`явитись до виконавця щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

Відповідно до копії Акту державного виконавця від 08.03.2024, ОСОБА_1 на виклик державного виконавця не з`явився, про причини неявки до відділу не повідомив. Документів щодо сплати боргу самостійно також не надав і ні поштою, ні електронною поштою не надіслав.

Відповідно до копії Акту державного виконавця від 15.03.2024, державним виконавцем було повторно направлено виклик на 15.03.2024 на 09 год. 00 хв. листом з повідомлення. Лист ОСОБА_1 отримав про, що свідчить інформація з трекінг, але до відділу так і не з`явився. Про причини неявки не повідомив.

Також в матеріалах справи наявні копії фіскальних чеків АТ «Укрпошта» №520 та №539 від 08.03.2024 та трекінг від 15.05.2024, згідно якого вбачається, що 12.03.2024 відправлення №520 вручено: особисто.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 15 березня 2024 року, останній вказав, що від боргу не відмовляється, зобов`язався сплачувати не менше 500 грн. боргу кожного місця до 25 числа.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та його скасування визначений статтею 441 ЦПК України, згідно із якою суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і ухилення від їх виконання.

Виходячи з аналізу вказаних норм, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника судом можливе лише при встановленні умислу боржника на злісне ухилення від виконання ним свого обов`язку. Тобто, законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тобто за будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Відповідно до узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (лист Верховного Суду України від 01.02.2013р.) та узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах (витяг з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015р.), згідно з якими суди, розглядаючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, враховують, що обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства.

Крім того, за роз`ясненнями, наданими Верховним Судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у названих вище узагальненнях судової практики,суди повинні правильно визначати факт ухилення боржника від виконання рішення суду. Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Дослідивши надані державним виконавцем документи, суд вважає що подання задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, в порядку ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження того що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, зокрема до подання не надано жодного документу на підтвердження того, що боржник взагалі був повідомлений про відкриття виконавчого провадження та обізнаний про наявність даного виконавчого провадження. Відсутні докази отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 серпня 2023 року.

Як і відсутні докази, що виклики направлені виконавцем були ОСОБА_1 отримані, і він умисно не з`являвся.

Боржник вперше з`явився до відділу державної виконавчої служби лише 15 березня 2024 року та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

При цьому від сплати боргу не відмовлявся, зобов`язався погашати заборгованість.

З матеріалів справи судом вбачається, що державним виконавцем було проведено ряд виконавчих дій у відповідності до норм ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема зроблено запити для перевірки майнового стану боржника, наявності відкритих рахунків, рухомого або нерухомого майна.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику не належать на праві власності об`єкти рухомого та нерухомого майна, у ОСОБА_1 відсутні офіційні доходи. ОСОБА_1 не має паспорт громадянина України

Одночасно суд зазначає, що відсутність іншого майна, або інших доходів боржника, на яке можливо здійснити стягнення, не може слугувати підставою для визнання дій боржника як свідоме ухилення від виконання ним своїх зобов`язань.

Таким чином, встановлені судом обставини і досліджені докази під час розгляду справи за поданням державного виконавця Прилуцького відділу ДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сапронової О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 свідчать, що державним виконавцем не надано суду доказів і обґрунтування того, що боржник не просто має невиконані ним зобов`язання, а саме ухиляється від виконання своїх зобов`язань, тобто що він вчиняє саме свідомі діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини.

На переконання суду, саме по собі факт невиконання ОСОБА_1 самостійно зобов`язань у виконавчому провадженні №72497335 не може свідчити про його ухилення від покладених на нього в даному виконавчому провадженні обов`язків. Тому суд вважає, що на момент звернення до суду із зазначеним поданням факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань не відбувся.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно з частиною третьої зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналогічні гарантії закріплено нормою частини третьої статті 62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення (в даному випадку в ухиленні від виконання зобов`язань боржником) не може ґрунтуватися, зокрема, на припущеннях.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Також суд вважає, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не є дієвою юридичною санкцією, яка в даному випадку зумовлює пришвидшення виконання рішення суду.

Отже, Державний виконавець Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сапронова О.О. не надала доказів на підтвердження того, що боржник був належним чином повідомлений про наявність відкритого виконавчого провадження та, що останній свідомо ухиляється від виконання своїх зобов`язань, маючи при цьому таку можливість. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності самого лише факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, а тому суд не убачає свідомого невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань і підстав для задоволення подання про встановлення тимчасового обмеження йому у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань не знаходить.

Керуючись статтями 258-261, 353, 441 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні подання державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сапронової Олени Олексіївни про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА