РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

копія
Справа № 401/47/23 Провадження № 2/401/105/24

19 березня 2024 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

за участю: секретаря судових засідань Рудської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2013 року по 01 грудня 2022 року у сумі основного боргу 33 189,99 грн., втрати від інфляції 18 391,50 грн., та три відсотка річних 5158,83 грн., судовий збір в сумі 2481 грн.

Заочним рішення суду від 18 квітня 2023 року позовну заяву задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2013 року по 01 грудня 2022 року у сумі основного боргу 33 189,99 грн., втрати від інфляції 18 391,50 грн., та три відсотка річних 5158,83 грн., а також судовий збір в сумі 2481 грн. та витрати на правничу професійну допомогу в розмірі 1000 грн.

Ухвалою суду від 31 травня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення суду від 18 квітня 2023 року скасовано, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Представники позивача і представник відповідача подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Позиція позивача, ТОВ «Світловодськпобут»:

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Світловодськпобут» 31 березня 2017 року укладено договір про надання послуг централізованого опалення, постачання гарячої води. ТОВ «Світловодськпобут» відповідно до рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 15.08.2012 року за № 742 «Про визначення виконавці житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (копію додано) є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодськ і проводить забезпечення тепловою енергією багатоквартирні будинки. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII) виконавцем комунальної послуги постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Позивачем надано відповідачу послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 . Позивач проводив та проводить нарахування відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про встановлення тарифів та рішень виконавчого комітету Світловодської міської ради про встановлення тарифів. За отриману послугу з постачання теплової енергії відповідач кошти повністю не сплачував, у звязку із чим виникла заборгованість за опалення квартири, яка за період з 01 жовтня 2013 року по 01 грудня 2022 року становить у розмірі основного боргу 33 189,99 грн., втрати від інфляції 18 391,50 грн., та три відсотка річних 5158,83 грн. Крім того, представник позивача - адвокат Гармаш А.В. подав заяву про відшкодування судових витрат, а саме витрат на правничу (професійну допомогу адвоката) у розмірі 1000 грн.

05 жовтня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 надав заяву про зменшення позовних вимог та просить стягнути заборгованість за теплову енергію за період з 01 жовтня 2013 року по 01 червня 2019 року яка відповідно до довідки складає суму основного боргу 17733,40 грн, втрати від інфляції 8183,12 грн та 3% річних -1501,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач, ТОВ «Світловодськпобут», надав суду копії таких доказів: договору про надання ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 послуг з централізованого опалення; копія рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 15.08.2012 року № 742 «Про визначення виконавця житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання»; довідка про розмір платежів за послуги ТОВ «Світловодськпобут» з розрахунком суми, на яку збільшився розмір внаслідок інфляційних процесів та трьох відсотків річних; рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради про початок та закінчення опалювального сезону.

Аргументи (позиція) відповідача, ОСОБА_1 :

Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення позовні вимоги не визнає. В обґрунтування зазначила, що згідно рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради №459 від 19 червня 2019 року ОСОБА_1 , було надано дозвіл на відключення квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при наявності технічної можливості встановлення індивідуального опалення та при умові проведення робіт з відключенням квартири в міжопалювальний період. Був розроблений робочий проект реконструкції систем и централізованого опалення. Актом про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 12 липня 2019 року підтверджується виконання відповідачкою Рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради №459 від 19 червня 2019 року «Про переобладення квартир та встановлення індивідуального опалення в квартирах багатоквартирних будинків». Таким чином з 12 липня 2019 року послуги з централізованого опалення не надавались. Враховуючи викладене, заявлений позов про примусове стягнення заборгованості за період з 12 липня 2019 року вважає необгрунтованим і безпідставним, а тому просить відмовити в задоволенні позовну.

В обгрунтування своїх заперечень відповідачі надали суду такі копії доказів: витягу з рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради №459 від 19 червня 2019 року «Про переобладення квартир та встановлення індивідуального опалення в квартирах багатоквартирних будинків»; - копію акту від 12 липня 2019 року про відокремлення квартири від мереж централізованого опалення; - копію робочого проекту реконструкції системи централізованого опалення квартири, який затверджено рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО.

Крім того відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків пропущення строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення за період з 01 жовтня 2013 року по січень 2020 року.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Встановлені судом обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» відповідно до рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради за №742 від 15 серпня 2012 року є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодську та проводить забезпечення тепловою енергією багатоквартирні будинки.

Згідно рішень виконавчого комітету Світловодської міської ради та наказів СП ТОВ «Світловодськпобут», у м. Світловодську було проведено опалювальні сезони.

Між ОСОБА_1 та ТОВ «Світловодськпобут» 31 березня 2017 року укладено договір про надання послуг централізованого опалення, постачання гарячої води до квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п.7.1 договору, його укладено на 5 років. Договір вважається щороку продовженим, якщо місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Відповідно до п. 5.4 договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги.

На даний час договір між сторонами не розірвано.

Згідно рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради №459 від 19 червня 2019 року «Про переобладення квартир та встановлення індивідуального опалення в квартирах багатоквартирних будинків», ОСОБА_1 було надано дозвіл на відключення її квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при наявності технічної можливості встановлення індивідуального опалення та при умові проведення робіт з відключенням квартири в міжопалювальний період.

Актом про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 12 липня 2019 року підтверджується виконання відповідачкою Рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради №459 від 19 червня 2019 року «Про переобладення квартир та встановлення індивідуального опалення в квартирах багатоквартирних будинків».

Згідно уточненої довідки про розмір платежів за послуги ТОВ «Світловодськпобут», за період з 01 жовтня 2013 року по 01 червня 2019 року ОСОБА_1 нараховано заборгованість за послуги централізованого опалення на загальну суму 17733,40 грн., сума трьох відсотків річних на суму заборгованості становить 1501,63 грн., а сума на яку збільшився розмір заборгованості внаслідок інфляційних процесів за вказаний період становить 8183,12 грн.

Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, сторонами визнані та не спростовані.

Оцінка суду:

Правовідносини, що існують між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, які затверджено Постановою КМУ від 03 жовтня 2007 року №1198, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, який затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ч.6 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Статтею 15 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що основними завданнями державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання, зокрема є захист прав споживачів; забезпечення рівних можливостей доступу суб`єктів відносин у сфері теплопостачання на ринок теплової енергії; запобігання монополізації та створення умов для розвитку конкурентних відносин у сфері теплопостачання.

Частиною 3 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо.

Пунктом 39 Правил користування тепловою енергією, передбачено право споживача вибирати теплопостачальну організацію, а також відмовитися від послуг теплопостачальної організації, про що попереджає письмово теплопостачальну організацію в строк, передбачений договором.

Пунктами 24, 25, 26 Правил надання послуг визначено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Повноваженнями щодо визначення правил (умов, порядку) реалізації споживачами права на відмову від послуг з централізованого опалення (ЦО) та гарячого водопостачання (ГВП) наділено виключно Міністерство регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України.

Наказом №4 Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання. Процедура відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від послуг ЦО і ГВП визначена Порядком відключення від мереж ЦО і ГВП.

Відповідно до п.1.2 Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж.

Згідно з п.2.1. Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинку) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до п.2.5. Порядку відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи.

Згідно з п.2.6 Порядку по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Так згідно пунктів 24 та 25 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»: «24. Споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 25. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово- комунального господарства».

Відключення квартири від мереж централізованого опалення відбувається на підставі «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 22.11.2005 року № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.12.2005 року за № 1478/11758.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно зі статтею 1 Закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики ( у редакції 2012 року)гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц Верховний Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару.

Висновок суду:

Вирішуючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 боргу з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 за період з 12.07.2019 року по 01 червня 2020 року, суд виходить з такого.

Згідно з ч.6 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, із подальшими змінами, в яких з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Відповідно до пунктів 25, 26 зазначених Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Спільне підприємство - товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради № 742 від 15 серпня 2012 року.

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Наведені в позові правові висновки Верховного Суду України зокрема від 11 листопада 2015 року у справі №6-1706цс15, у справі №6-1192 цс 15, Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі №576/2554/14-ц та інші, є безпідставними, оскільки у викладених у справах, відключення квартир від мережі централізованого опалення споживачами відбулося самовільно з порушенням встановленого законом порядку за відсутності дозволу постійно діючої комісії та виконкому.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує, що рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області №459 від 19 червня 2019 року ОСОБА_1 надано дозвіл на відключення квартири (вбудованих нежитлових приміщень) від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при наявності технічної можливості встановлення індивідуального опалення та при умові проведення робіт з відключення квартири (приміщення) в міжопалювальний період.

Згідно акту про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 12 липня 2019 року, складеного представником власника будинку, представником монтажної організації та власником квартири, підтверджено відключення квартири ОСОБА_1 , від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП. Вказаний акт затверджено рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП.

При цьому, згідно довідки про розмір платежів за послуги ТОВ «Світловодськпобут», станом на 12 липня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за минулий опалювальний сезон була.

Судом встановлено, що ТОВ «Світловодськпобут», як виконавець послуг з централізованого теплопостачання в м.Світловодську, порушив спір про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання, яка утворилася після відключення квартири ОСОБА_1 від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання (ЦО і ГВП), тобто, після фактичного припинення споживання відповідачем вказаної послуги.

Надаючи відповідь на аргументи позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача внаслідок незаконності дій відповідача, суд зазначає, що громадяни, яким був наданий дозвіл і які здійснили певні заходи на його реалізацію (замовлення технічної документації, виконання робіт по відключенню від внутрішньобудинкових мереж, встановлення індивідуального опалення та інше), маючи обгрунтовані сподівання на легітимність рішень органу місцевого самоврядування, не можуть нести відповідальність, у тому числі, матеріальну, за наслідки реалізації дозволу на відключення від ЦО та ГВП.

Суд враховує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Необхідність досягнення такого балансу відображена у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу покласти індивідуальний і надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v. Ukraine») від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 168).

Суд дійшов висновку, що на час відключення квартири від мережі централізованого опалення рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради про надання дозволу на відключення квартири, було чинним, тобто відповідач на час відключення квартири діяв правомірно на підставі наданого йому дозволу в установленому законом порядку та в межах укладеного сторонами договору.

На час від`єднання квартири у відповідача за теплопостачання заборгованість була, яка підлягає стягненню.

Задоволення позову СП ТОВ «Світловодськпобут» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з централізованого опалення після відключення квартири, а саме за період з 12.07.2019 року по 01 червня 2020 року від мережі централізованого опалення за таких обставин суперечитиме загальним засадам цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та свободи договору.

Фізична особа не може нести відповідальність за виконання рішення органу місцевого самоврядування, яке було скасовано після його виконання.

Крім наведеного, суд звертає увагу, що Конституційний Суд України в рішенні від 16.04.2009 р. (справа № 1-9/2009про скасування актів органів місцевого самоврядування) дійшов висновку, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.

Суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 294/220/14-ц вказав на те, що потреба виправити минулу помилку, допущену державним органом, не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Наведена правова позиція грунтується на висновках щодо реалізації принципу «належного урядування», викладених Європейським судом з прав людини у Рішенні «Рисовський проти України».

Судом не встановлено наявності протиправних дій відповідача, оскільки доведено, що від послуги відповідач відмовилась, і вказана відмова була затверджена уповноваженим органом місцевого самоврядування, рішення якого на момент відключення квартири відповідача від мережі централізованого опалення, було чинним.

Суд зазначає, що в справі яка є предметом розгляду, відповідач ОСОБА_1 отримала дозвіл виконкому Акт на відключення квартири відповідача був затверджений міжвідомчою комісією, створеною виконкомом.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного від 18 листопада 2019 справа № 401/2587/18 провадження № 61-8952св19 в подібних правовідносинах за участю позивача Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» висловлена правова позиція, що відключення квартири від мережі централізованого опалення на підставі відповідного дозволу, який був чинним на час відключення, не може вважатися самовільним відключенням.

В постановах Кропивницького апеляційного суду від 12 грудня 2019 року №401/738/19, від 23 січня 2020 року №401/1341/19 при вирішенні аналогічних спорів в подібних правовідносинах за участю позивача Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» висловлена правова позиція, що відключення квартири від мережі централізованого опалення на підставі відповідного дозволу, який був чинним на час відключення, не може вважатися самовільним відключенням.

Задоволення позову про стягнення нарахованої плати за послуги централізованого опалення за таких обставин суперечитиме загальним засадам цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та свободи договору.

Суд зазначає, що споживач не звільняється від оплати за опалення місць загального користування будинку, однак такі вимоги не є предметом цього позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач у вищезазначений спосіб реалізував своє право на вибір джерела теплопостачання до свого помешкання, при цьому дану реалізацію права суд не може визнати самовільною, оскільки відповідач отримав на це дозвіл органу місцевого самоврядування.

Обов`язок споживачів здійснювати оплату за послуги виникає лише в разі фактичного отримання споживачами житлово-комунальної послуги, зокрема, послуги централізованого опалення.

Беручи до уваги, що відповідач в період з 12.07.2019 року не користувався послугами позивача щодо централізованого опалення приміщень своєї квартири, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення боргу з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 за цей період.

З приводу заборгованості відповідача за період з 01 жовтня 2013 року по 12 липня 2019 року суд зазначає таке.

Статтями 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З уточненої довідки про розмір заборгованості наданої позивачем вбачається, що станом на червень 2019 року вона становила 17733,40 грн., індекс інфляції 8183,12 грн., та три відсотка річних 1501,63 грн.

Встановлено, що з даним позовом позивач звернувся 03.01.2023 року.

Перевіряючи доводи відповідачки про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, суд зазначає, що відповідачка з 2013 року періодично сплачувала нараховані суми платежів за отримані послуги за теплову енергію, та не допускала перерв у платежам, які б тривали більше 36-ти місяців.

Однак з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 03 березня 2020 року № 540-IX, яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Отже, з 12 березня 2020 року на всій території України діяв карантин, спричинений коронавірусною хворобою (COVID-19), закон зупинив перебіг позовної давності, тому враховуючи викладене позивач не пропустив позовну давність для звернення до суду з цим позовом, а клопотання відповідача про застосування наслідків пропущення строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Враховуючи, викладене позовна заява підлягає задоволенню в межах періоду з 01 жовтня 2013 року по 01 червня 2019 року.

Суд зазначає, що за змістом ст.141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У зв`язку з тим, що представником позивача надано суду документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрат необхідних для надання правничої допомоги, суд приходить висновку про задоволення заяви про стягнення з відповідача судових витрат в частині витрат на оплату правничої допомоги співмірне з ціною позову, в розмірі 1000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-89, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 651, 653 ЦК України, ст. ст. 26 19 Закону України «Про житлово комунальні послуги», ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (), заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2013 року по 01 червня 2019 року в сумі основного боргу -17733,40 грн., індекс інфляції 8183,12 грн., та три відсотка річних 1501,63 грн., а також судовий збір в сумі 2481 грн. та витрати на правничу професійну допомогу в розмірі 1000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут», юридична адреса: вул.Григорія Сковороди 2А, м.Світловодськ Кіровоградської області, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом