Провадження № 2/537/669/2024
Справа № 537/1244/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2024 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Поколоти О.В.,

представника позивача адвоката Єгорова С.А.,

представника відповідача адвоката Альошкіної О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження за позовом представника позивача Гориславець Олени Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 ,

про стягнення аліментів,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , 2010 року народження, в розмірі 1/4 частини заробітку для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтований тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі із 26.06.2010, який 29.08.2023 було розірвано, відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає разом із позивачем. Зазначає, що наразі відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому він вимушений вирішити питання в судовому порядку стосовно стягнення аліментів.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.03.2024 по справі відкрито провадження та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

11.04.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому адвокат Альошкіна О.І. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що на початку 2022 року відповідач разом з сином виїхала за кордон, а саме до Федеративної Республіки Німеччина, в свою чергу позивач також перетнув державний кордон у 2022 році, та сторони прийняли рішення проживати у Федеративній Республіці Німеччина на постійній основі. Відповідач зазначає, що спільний син сторін перебуває на спільному матеріальному утриманні батьків, відповідач забезпечує сина продуктами, харчуванням, одягом, ліками, кишеньковими грошима. Також позивачем не надано жодного доказу, що саме він утримує спільного сина з відповідачем, окрім спільного місця реєстрації.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином.

Представник позивача адвокат Єгоров С.А. в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник відповідача адвокат Альошкіна О.І. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову із підстав, зазначених у відзиві.

Суд, вислухавши думки представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що у позивача та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , в м. Кременчуці, про що видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області від 27.10.2010.

З наданої інформації про зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб від 13.01.2024 вбачається, що ОСОБА_4 , 2010 року народження та ОСОБА_1 , 1969 року народження, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІвід 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач в порядку визначеному законодавством України, від обов`язку утримувати сина не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що вона спроможна надавати позивачу аліменти на утримання спільної дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Приймаючи рішення, суд керується ч. 5 ст. 183 Сімейного Кодексі України, згідно якої той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням положень ст. 182 СК України, а також засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, та з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст.ст. 80, 81, 180, 182, 183, 191 СК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 430 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 18.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Маханьков О.В.