Дата документу 12.03.2024 Справа № 333/1158/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/1158/23 Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
№ 22-ц/807/389/24 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Шокарєвої Альони Вікторівни на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ

В лютому 2023 рокуОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначав, що він з 07.06.2008 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно витягів з реєстру територіальної громади Позивач та двоє малолітніх зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

У липні 2019 року Відповідач покинула своїх малолітніх синів з батьком та виїхала до Чехії, про що свідчить карта побуту НОМЕР_4 в якій зазначено про працевлаштування 25.072019 видана в місті Ліберець 26.09.2022 р.

24.02.2022 в Україні оголошено військовий стан та у час коли тривають артобстріли та ракетні удари в м. Запоріжжі та Запорізькій області Відповідач не виявила бажання забрати своїх синів у безпечне місце, а саме до Чехії та проживати разом з ними.

Весь цей час з 2019 по 2023 роки Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я своїх синів, їх емоційний та психологічний стан, не займається їх вихованням.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, позбавити батьківських прав ОСОБА_2 на малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 який самостійно виховує дітей, аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на дитину починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі адвоката Шокарєвої А.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 07.06.2008 р. сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 . В цьому шлюбі у подружжя ОСОБА_5 народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження: серії НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі №333/6747/23 від 25.10.2023 р. позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено, ухвалено: шлюб, зареєстрований 07.06.2008 року, Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 131, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - розірвати.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання, складеного 29.05.2023 р. працівниками Відділу по Комунарському району Служби у справах дітей Запорізької міської ради, на час обстеження вдома перебували ОСОБА_1 зі своїми малолітніми синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Зі слів ОСОБА_1 , матір дітей в 2021 р. поїхала на заробітки в Чехію, де продовжує мешкати, вихованням дітей не займається та не утримує їх, в зв`язку з чим вирішується питанням про позбавлення її батьківських прав. За результатами обстеження, умови проживання дітей добрі, створені належні умови для їх виховання та розвитку.

Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району, як органом опіки та піклування, наданий висновок від 07.09.2023 р. щодо розв`язання даного спору, в якому зазначено наступне. «…Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають синів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Наразі наявна інформація про ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2023року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було обстежено умови проживання дітей, які проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . Встановлено, що умови задовільні, для хлопців відведено окрему кімнату, яку облаштовано всіма зручностями для їх виховання, розвитку та відпочинку. З дітьми була проведена бесіда, в ході якої вони повідомили, що мати працює за кордоном, розмовляє за можливості з ними через мобільні додатки, скидала гроші на подарунок та за їх проханням. Знають, що батько звернувся до суду, бо, з його слів, так треба, на питання щодо суті позовних вимог - зміст їх вони не розуміють. На початку війни діти виїжджали за кордон у супроводі бабусь (по лінії матері та по лінії батька) за місцем перебування матері, проте проживали окремо (через те, що житло матері не пристосоване для проживання). З матір`ю діти проводили час, прогулювались містом, відвідували розважальні заклади.

Відповідно до довідки Запорізької спеціалізованої школи з поглибленим вивченням іноземної мови №7 ЗМР від 19.05.2023р. №01-22/279, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчаються в школі з 01.09.2015 року, з 2021 року їхня мати, ОСОБА_2 , школу й батьківські збори не відвідувала, з класними керівниками та викладачами з приводу їх навчання та поведінки синів - не спілкувалась.

Відповідно копій декларацій про вибір лікаря, який надає первинну допомогу №0001-6966-05АО та №0001-РЗТ6-05АО, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримують медичну допомогу у лікаря ОСОБА_8 , дата подання декларації 03.08.2022 рік, законним представником зазначений батько ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву від матері ОСОБА_2 щодо задоволення позову про позбавлення її батьківських прав відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та розгляду справи без її участі, без її підпису, датоване 28.03.2023 року.

Вся наявна інформація не свідчить про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків відносно синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищевикладене, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, діючи в інтересах неповнолітніх, керуючись ст. 19, 141, 153, 164, 171 Сімейного кодексу України, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно її дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відмови у позбавленні відповідача батьківських прав, суд першої інстанції врахував наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Позивач як на підставу для позбавлення батьківських прав зазначає п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Також суд першої інстанції врахував усталену судову практику розгляду даної категорії справ, посилаючись на висновки Пленуму Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» де суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Також суд першої інстанції правомірно послався на рішення Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» де зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що відповідач виїхала на заробітки за кордон за спільним подружнім рішенням а діти залишилися мешкати з батьком також за згодою подружжя.

Судом було враховано, що сімейні відносини між сторонами по справі та їх дітьми не припинилися: вони продовжили спілкуватися в телефонному режимі, обмінюватися інформацією відносно один одного, вітати зі святами, вирішувати спільно сімейні питання, як то наприклад: вимушений переїзд дітей та бабусь у Чеську Республіку в 2022 р. тощо.

Також суд допитав свідків та дітей сторін, які зазначили, що відповідачка систематично виявляє свій материнський інтерес до своїх дітей: спілкується з дітьми, вітає їх зі святами, дарує подарунки, утримувала дітей під час перебування їх в Чеській Республіці, проводила дозвілля з ними. В силу певних життєвих обставин: перебування в іншій країні, відсутність власного житла, складний графік роботи, проживання в умовах, не дуже придатних для проживання дітей, відповідачка не змогла забезпечити умови, щоб діти залишилися мешкати з нею в Чеській Республіці.

Та обставина, що мати дітей не надсилає їм достатньо коштів на утримання не є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того. що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батьків, так і для ддітей (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Тож судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що належних та допустимих доказів того, що матір дітей є особливо неблагонадійна та спілкування з нею суперечить інтересам дітей матеріали справи не містять.

Разом з тим, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні позову у частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей.

Так, суд першої інстанції ухвалив суперечливе рішення в цій частині, позаяк посилаючись на положення ст. 181 СК України, зазначив, що право на аліменти виникає у того з батьків чи іншого законного представника з ким мешкає дитина, але зробив висновок що це питання сторонами не вирішено.

Разом з тим матеріали справи містять беззаперечні докази проживання дітей з батьком, ця обставина не заперечувалася відповідачем.

Тож висновок суду першої інстанції щодо того, що вимоги про стягнення аліментів є передчасними, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню, не є переконливим.

Право на звернення до суду за примусовим стягненням аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК).

За таких обставин позов про стягнення аліментів з матері дітей на користь батька підлягає задоволенню. До того ж відповідач не надала жодних заперечень з цього приводу.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року у цій справі скасувати у частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 20 лютого 2023 року до повноліття дітей.

Іншу частину судового рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2024 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков