Справа № 643/4874/24
Провадження № 2-з/643/30/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2024 року суддя Московського районного суду м. Харкова Осадчий О. В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 643/4874/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить:

-визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошові кошти, отримані ОСОБА_2 в якості доходу від його підприємницької діяльності і які знаходились на його банківському рахунку в Укрсіббанку станом на 19 листопада 2020 року;

-стягнути з ОСОБА_2 а користь ОСОБА_1 200000 гривень, що складає частину коштів, які знаходились на банківському рахунку ОСОБА_2 в Укрсіббанку станом на 19 листопада 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 17.07.2009 по 19.11.2020, шлюб розірвано судовим рішенням, від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 планували купити житловий будинок, тому дохід, який отримував ОСОБА_2 від підприємницької діяльності, в більшій своїй частині залишався на банківському рахунку відповідача. ОСОБА_1 зазначає, що точну суму коштів на час розірвання шлюбу з ОСОБА_2 вказати не може, проте ця сума не може бути меншою, ніж 400000 гривень.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2024 року справі за вищевказаним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи: 643/4874/24 та визначено головуючим суддею Осадчого О. В.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Позивач, одночасно з пред`явленням вищевказаної позовної заяви, звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , які знаходяться на його рахунку в Укрсиббанку, номер рахунку: НОМЕР_1 .

В обґрунтування заяви позивач зазначила, що якщо терміново не накласти арешт на кошти відповідача, то він може ці кошти в будь-який час зняти з рахунку, перевести на рахунок будь-якої іншої особи, і, у випадку задоволення її позову до ОСОБА_2 , звернення стягнення на ці кошти за судовим рішенням стане неможливим, а її інтереси та інтереси їх дітей в значному розмірі не менше 200000 гривень залишаться незахищеними.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15 травня 2024 року вищевказаній заяві присвоєно єдиний унікальний номер судової справи: 643/4874/24 та визначено головуючим суддею Осадчого О. В.

Розгляд заяви про забезпечення позову проводиться без повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. (Постанова Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 400/5954/20).

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 10.12.2019 у справі № 153ІЗ-19.

Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою наддасть змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Вище наведене кореспондується з практикою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.07.2020 у справі № 910/3836/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Судом встановлено, що позивачем заявлені вимоги щодо стягнення суми грошових коштів у розмірі 200000 (двісті тисяч) грн. 00 коп., який позивачем визначено без посилання на будь-який документ та без надання будь-якого документа на підтвердження ціни позову.

Більш того, додані до позову документи ніяким чином не підтверджують ані ціну позову, ані наявність спору між сторонами, оскільки взагалі не відображують наявності у ОСОБА_2 грошових коштів, періоду їх отримання та заперечень останнього щодо добровільного поділу ймовірно існуючих грошових коштів як спільного майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Та як вже зазначалося вище заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Слід зазначити, що позов ОСОБА_1 залишено без руху з підстав недотримання вимог ст. 175 177 ЦПК України, зокрема, невиконання вимог щодо надання доказів на підтвердження наявності спору між сторонами, ціни позову та взагалі усіх обставин, на які позивач посилається, як на обґрунтування заявлених вимог.

Окремо слід зазначити, що вжиття заходів забезпечення цивільного позову, про які у заяві просить позивач, жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та забезпечення балансу інтересів учасників спірних правовідносин.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд наголошує, що ОСОБА_3 не долучено до заяви актуальних відомостей про наявність відкритих банківських рахунків у ОСОБА_2 та суми грошових коштів, а головне відомостей про наявність спору між сторонами.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин, оцінивши надані докази, суд доходить висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Разом з цим, суд зазначає, що позивач або його представник не позбавлений можливості подавати суду докази, а також заявляти клопотання про забезпечення позову у порядку, встановленому процесуальним законом.

Керуючись ст. 149, 150, 152, 153, 260, 353 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 643/4874/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, може подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. В. Осадчий