Справа № 214/2357/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сіденка С.І.

присяжних Шатило І.В., Бесараба П.І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

за відсутності сторін

розглянувши заяву Державної судової адміністрації України про заміну способу і порядку виконання судового рішення,

ВСТАНОВИВ

Представник Державної судової адміністрації України подала заяву, в якій, на підставі ст. 378 КАС України, просила змінити спосіб виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.05.2023 у справі №214/2357/23 в частині стягнення до спеціального фонду Державного бюджету України з Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області судового збору в розмірі 1073,60 грн шляхом «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області сплатити судовий збір у сумі 1073,60 грн на користь Державного бюджету України». В обґрунтування заяви зазначила, що цим рішенням суду стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 1073,60 грн. На виконання зазначеного судового рішення було видано виконавчий лист. Відповідно доЗУ «Про виконавче провадження» стягувачем за рішеннями про стягнення судового збору визначено ДСА України, тому ДСА України, пред`явила виконавчий лист до виконання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Однак на адресу територіального управління надійшло повідомлення головного державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що рішення щодо стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Виконавчий документ разом із заявою попередньо був направлений на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. Проте вказаний виконавчий документ був повернутий органом Казначейства до територіального управління у зв`язку з тим, що, що дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюється на рішення суду, стягувачем за яким є державний орган.

Крім цього, виконавчий документ Державною судовою адміністрацією України було направлено на виконання до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), проте згідно з повідомленням державного виконавця його також повернуто без прийняття до виконання.

Таким чином, ДВС та Казначейства повернули вказаний виконавчий документ без прийняття до виконання, як такий, виконання якого не належить до їх компетенції, з огляду на що представник заявника просить змінити порядок та спосіб виконання рішення

Представник заявника в судове засідання не з`явився, просив розглянути заяву за його відсутності.

Представник боржника, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду питання, у судове засідання не з`явився.

Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З`ясувавши обставини розглядуваного питання, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви з огляду на таке.

Судом встановлено, що 05.09.2023 видано виконавчий лист у справі № 214/2354/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я щодо стягнення з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору в сумі1073,60 грн.

Доводи заявника про повернення вказаного виконавчого документу органами ДВС та Казначейством без прийняття до виконання підтверджено матеріалами справи.

Судом встановлено, що при звернення до суду з цією заявою заявник керувався правовими нормами, які передбачені Кодексом адміністративного судочинства України. Однак у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14 звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Оскільки порушене заявником питання стосується виконання рішення суду, ухваленого у порядку цивільного судочинства, суд розглядає заяву про зміну способу виконання рішення за правилами ЦПК України.

Відповідно до пункту 7 частини третьоїстатті 2 ЦПК Україниобов`язковість судового рішення є однією з основних засад цивільного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 7 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а зазаявою стягувачачи виконавця (увипадках, встановлених законом), - встановити чизмінити спосіб або порядок його виконання. Заявапро встановленняабо змінуспособу абопорядку виконання, відстрочення аборозстрочення виконання судового рішення розглядається удесятиденний строкз дняїї надходженняу судовомузасіданні зповідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотноускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з частиною 3статті 33 ЗУ «Про виконавче провадження»за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченомуЗаконом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до реч. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Законом України«Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2427цс15 зазначив, що поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленогостаттею 16 Цивільного кодексу України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Суд звертає увагу на те, що під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. При цьому суд не може змінити зміст рішення або його суть. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 25 листопада 2015 року у справі №6-1829цс15, та Верховний Суд у постанові від 10 червня 2019 року, справа № 350/426/16.

У разі зміни способу виконання рішення на пропонований заявником відбудеться зміна суті рішення, оскільки зобов`язуватиме боржника до вчинення активних дій сплати судового збору, який є відмінним від визначеного у рішенні суду та, по суті, зводиться до пасивної поведінки боржника.

Також заявником не доведено, що зміна способу виконання судового рішення зі стягнення з боржника суми коштів судового збору на зобов`язання його сплатити відповідну їх суму призведе до реального виконання рішення суду в цій частині, а отже, буде ефективним засобом юридичного захисту.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст.223,260,353,435 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника Державної судової адміністрації України про заміну способу і порядку виконання судового рішення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 03.05.2024.

Суддя С. І. Сіденко