Справа № 719/555/23
Провадження № 2/727/469/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі:

головуючого судді Терещенка О.Є.

при секретарі Аниськовій К.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Чернівці, цивільну справу за по-зовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної полі-ції в Чернівецькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Го-ловного Управління Національної поліції України в Чернівецькій області, посилаючись на те, що в серпні 2023 року він, як фізична особа-підприємець, здійснював торгівлю на території Новодністровського міського пляжу, і працівником поліції відносно нього бу-ло складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.160 КУпАП.

При розгляді даного протоколу 19.09.2023 року Новодністровським міським судом Чернівецької області було винесено постанову про закриття провадження відно-сно ОСОБА_1 на підставі ст.22 КУпАП.

16.10.2023 року Чернівецьким апеляційним судом постанову Новодністровсь-кого міського суду від 19.09.2023 року було скасовано, а провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.160 КУ пАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач вказував, що, внаслідок неправомірних дій працівників поліції, він при-пинив свою торгівельну діяльність, і втратив можливість отримати дохід, оскільки, за-мість торгівлі, вимушений був витрачати свій час на захист порушених прав в судових інстанціях.

Вважаючи, що працівниками поліції йому було спричинено матеріальну шкоду у вигляді неотриманого прибутку, а також моральну шкоду, внаслідок суттєвої зміни звичайного стану життя та погіршення стану здоров`я, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 48 000 грн, та мо-ральну шкоду в сумі 40 000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задо-вольнити, не погодився із позицією відповідача, викладеною у відзиві.

Представник відповідача ГУНП в Чернівецький області Верешко І.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позивача з міркувань, викладених у від-зиві.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Новодністровського міського суду Черні-вецької області від 19.09.2023 року ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.160 КУ пАП, і звільнено від адміністративної відповідальності, на підставі ст.22 КУпАП, через малозначність правопорушення, з застосуванням усного зауваження.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16.10.2023 року постанову Но-водністровського міського суду Чернівецької області від 19.09.2023 року було скасо-вано, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 160 КУпАП закрито, відповідно до положень ст. 247 КУпАП України.

Підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції слугу-вала наявність письмових доказів, що містять протилежні за змістом відомості щодо приналежності території, зазначеної у протоколі, як місце вчинення адмінстративного правопорушення, що викликає сумнів у правильному встановленні уповноваженими посадовими особами цієї ключової ознаки об`єктивної сторони правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх поруше-них, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на за-хист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду пе-редбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодову-ється особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної вла-ди, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливо-стями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом запо-діяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідаль-ності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, від-шкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку неза-конного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, неза-конного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накла-дення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загаль-них правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадо-вими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідаль-ності у вигляді стягнення шкоди за статтями 1173, 1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і запо-діяною шкодою, що є предметом доказування по справі.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній осо-бі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу вла-ди Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Окрім того, порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади врегульовано спеціальною нормою, що міститься у ст. 1174 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого са-моврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Ав-тономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від ви-ни цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необ-хідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність ор-гану державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і за-подіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Як роз`яснено у п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового харак-теру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподі-яних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у при-ниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелекту-альної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним пере-буванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через не-можливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточу-ючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних під-став цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спо-ру про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шко-ди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фі-зичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі по-зивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші об-ставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування мо-ральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокре-ма, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи по-шкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, по-гіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, сту-пеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкоду-вання, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визна-ченні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Мо-ральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкоду-ванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодову-ється одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав по-зивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясу-вати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайново-го характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює за-подіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що працівники поліції протиправно склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ча-стиною 1 статті 160 КУпАП, відносно нього, чим завдали йому суттєві моральні страж-дання, що призвело до порушення його нормальних життєвих умов, погіршення стану здоров`я, а також позбавило можливості продовжувати торгівельну діяльність і отри-мати очікуваний ним прибуток в розмірі 48 000 грн (за період 60 днів).

У відповідності ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті пору-шення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно п.2 ч.2 даної норми, збитками є і доходи, які особа могла б реально одер-жати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунту-ватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукуп-ності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішньо-го переконання.

Суд звертає увагу на те, що жодного стягнення до ОСОБА_1 при роз-гляді справи про адмінправопорушення Новодністровським міським судом не було за-стосовано, і він, взагалі, був звільнений від адміністративної відповідальності, з засто-суванням усного зауваження.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази упередженого став-лення працівниками поліції до ОСОБА_1 , наявності злого умислу чи грубої не-дбалості, спрямованих на завідомо незаконне притягнення ОСОБА_1 до адмі-ністративної відповідальності.

В порушення вимог ст.81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, ОСОБА_1 не доведено жодним доказом, що його серед-ньоденний заробіток в період з 11 серпня по 10 жовтня 2023 року складав 800 грн; не доведено неможливість здійснення торгівельної діяльності, наявність нереалізованого товару, тощо.

Крім того, ОСОБА_1 не долучено належні та допустимі докази, що під-тверджують факт моральних та душевних страждань чи реабілітації із підстав, які за-значені у позові, а долучені до матеріалів справи медичні довідки та фіскальні чеки про придбання медикаментів не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між шко-дою і протиправним діянням заподіювача.

Тобто, з наведеного не вбачається моральних та душевних страждань з приводу доказування своєї невинуватості, чи тривалий розгляд судом справи, внаслідок чого по-рушився нормальний уклад та спосіб життя позивача, та останній був змушений до-кладати додаткових зусиль для його налагодження та організації.

При цьому, визначення розміру грошового відшкодування в сумі 40 000 гривень, суд вважає необґрунтованим за відсутності доведеності завдання моральної шкоди.

Сам лише факт складання протоколу про адміністративне правопорушення та в подальшому скасування постанови про звільнення позивача від адміністративної відпо-відальності з застосуванням усного зауваження - не є належним доказом втрат немай-нового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших не-гативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під судом, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, наявність причин-ного зв`язку між шкодою і протиправними діями та вини відповідача в заподіянні мо-ральної шкоди, не зазначив - з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Отже, позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку він посилається. Сам факт закриття адміністративної справи, подальше скасування постанови, не є безумовною підставою для відшкодування моральної та ма-теріальної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб ор-ганів державної влади.

Суд враховує, що зазначена правова позиція підтримується Верховним Судом (Постанова від 27.09.2018 року по справі №757/3239/17-ц).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не на-дано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту спричинення йому моральної та матеріальної шкоди незаконними діями відповідача, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, підстави для відшкодування судо-вих витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Чернівецькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляцій-ного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його про-голошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апе-ляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вру-чення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: О.Є.Терещенко