Справа №345/765/24
Провадження № 2/345/347/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

08.05.2024 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретарів судового засідання Заткальницької Н.І., Слободян Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

з участю представника позивача адвоката Святненка С.В.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

представник позивача адвокат Святненко С.В. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 206743,58 доларів США з яких: 180981,00 долар США сума основного боргу та 25762,58 долара США 3% річних.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що в травні 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з проханням надати йому в борг грошові кошти в розмірі 180 981 доларів США на, що позивач погодився.

03 травня 2019 року ОСОБА_1 позичив відповідачу, а останній отримав в борг від позивача суму грошових коштів в розмірі 180981 долар США, про що відповідачем власноручно була написана розписка від 03.05.2019.

17.02.2023, 11.05.2023 та 21.07.2023 позивачем було направлено на відомі адреси відповідача ( АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ) вимоги про повернення боргу в розмірі 180 981 доларів США, протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, що підтверджується описами вкладення в цінний лист та квитанціями. Позивач неодноразово намагався зв?язатися з відповідачем в телефонному режимі з вимогами щодо повернення коштів, однак, останній на дзвінки не відповідав. Проте такі дії позивача, направлені на досудове врегулювання спору з відповідачем, результатів не дали.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задоволити та не заперечив щодо прийняття заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку шляхом направлення поштових повідомлень (а.с. 30, 58) та смс-повідомлень (а.с. 48, 56, 60). Окрім цього, відповідача повідомлялося про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 39, 46, 55, 59). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 08.02.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання та відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 29.02.2024 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обгрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, відзиву на позов та клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін не подав, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

ОСОБА_2 03.05.2019 взяв позику в ОСОБА_1 в сумі 180981,00 долар США, що підтверджується складеною ним розпискою від 03.05.2019 (а.с. 4).

17.02.2022 позивачем було направлено відповідачу вимогу про повернення боргу в розмірі 180 981 долар США протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, що підтверджується службовий чеком АТ «Укрпошта» від 17.02.2022 та описом цінного листа, однак сама вимога, копія якої долучена до матеріалів справи, містить дату 17.02.2023 (а.с. 5, 6).

Також 11.05.2023 та 21.07.2023 позивачем повторно було направлено відповідачу за адресами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 вимоги про повернення боргу в розмірі 180 981 долар США протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, що підтверджується службовими, фіскальними чеками АТ «Укрпошта» та описами цінного листа (а.с. 9-16).

Таким чином судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу повернення суми позики.

Оцінка суду:

врахувавши доводи позивача, викладені в позовній заяві, пояснення представника позивача, надані ним в судовому засіданні, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази, даючи їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Як визначено в ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Верховний Суд України у постанові №309/3458/14-ц від 13.12.2017 виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Як зазначено у ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові № 483/1953/16-ц від 26.06.2018.

У той же час Верховний Суд України в постанові від 02 липні 2014 року у справі № 6-79 цс14 вказував на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

При цьому суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду в справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року щодо повернення позики в тій же валюті, в якій отримана.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що наявність оригіналу боргової розписки від 03.05.2019 у позивача, яку він надав суду, вказує про невиконане зобов`язання відповідачем та підтверджує факт укладення договору позики, а також наявність боргу.

Водночас відповідачем не надано будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували відсутність його волевиявлення на час укладення оспорюваного договору позики, а також доказів про погашення ним суми заборгованості.

З урахуванням наведених положень закону, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли відносини позики, і ОСОБА_2 свої зобов`язання за розпискою від 03 травня 2019 року належним чином не виконав, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів (боргу) в розмірі 180981,00 долар США є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вирішення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми необхідно зазначити наступне.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16.

При цьому, грошові кошти, що взяті в борг за договором позики без визначеного у розписці строку повернення цих коштів, мають бути повернені у порядку та строки, що встановлені частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 499/144/17.

В позовній заяві прострочення грошового зобов`язання розрахованого за період з 03.05.2019 по 29.01.2024 та становить 25762,58 долара США.

Однак, встановивши, що у розписці не зазначено строк повернення коштів, які ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що борг мав бути повернутий у порядку та строки, що встановлені частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто, протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.

Позивач як позикодавець вперше пред`явив 17.02.2022 (а.с. 5, 6) відповідачу як позичальнику письмову вимогу про повернення позичених коштів за розпискою від 03.05.2019, що підтверджується службовим чеком АТ «Укрпошта». Тридцятиденний строк починає обраховуватись з 18.02.2022 та закінчується 19.03.2022. Борг протягом встановленого строку відповідачем не було повернуто, а тому право вимоги у позивача виникає з 20.03.2022 включно.

Таким чином, розрахунок 3 % річних за період з 03.05.2019 по 19.03.2022 є безпідставним в силу того, що грошове зобов`язання не було прострочене.

Водночас, згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

А тому розрахунок 3 % річних за період, починаючи з 24.02.2022 відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене позовну заяву необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача борг в розмірі 180981,00 долар США, а в іншій частині позову відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами:

питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату судового збору у розмірі 15140,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком (а.с. 22, 23).

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, то згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 13253,38 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 4, 13, 77, 81, 141, 263 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 530, 530, 536, 545, 610, 612, 629, 1046, 1047, ЦК України, та керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 281-284 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу в розмірі 180981,00 (сто вісімдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят один) долар США.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13253 (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят три) гривні 38 копійок судового збору.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення виготовлений 16.05.2024.

Суддя: