КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/210/21
Провадження № 2/552/8/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2024 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретар судового засідання Кумир О.О.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання будинку об`єктом спільної сумісної власності, визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на частину в спільному майні подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_8 про визнання будинку об`єктом спільної сумісної власності, визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на частину в спільному майні подружжя посилаючись на те, що з 12 жовтня 1991 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 . 13 січня 1989 року ОСОБА_9 прийняв в дар від свого батька ОСОБА_10 , частину будинку АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, який є сином ОСОБА_8 . Позивач та син ОСОБА_7 в установлений строк звернулись з заявою про прийняття спадщини, у подальшому ОСОБА_7 відмовився на користь позивача від отримання спадщини. Також з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_8 . Згідно свідоцтва про право на спадщину, позивач успадкувала 1/3 частину домоволодіння з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , інша частина домоволодіння належить ОСОБА_8 згідно її частки у праві власності та 1/6 частини успадкованої після смерті сина ОСОБА_9 Проживаючи з чоловіком після реєстрації шлюбу в даному домоволодінні, ними за спільні сімейні кошти проведені ремонті, будівельні, будівельно-відновлювальні роботи будинку та прибудинкової території, проведено капітальний ремонт будинку, господарських будівель , впорядковано все домоволодіння, що значно покращило його якість та вартість. Проведені роботи: Будинок «А-1»: І «передпокій»: стяжка ( цементна), покладена плитка, стіни зашиті пластиком укріпленими на алюмінієвий профіль, установлені двері вхідні металеві та дерев`яні (міжкімнатні);1-6 - «сіни» : стяжка цементна, покладений ламінат, стеля підбита гіпсокартоном та поклеєна шпалерами, стіни поклеєні шпалерами, замінена віконна рама -дерев`яна дубова; 1-5 «сіни» : стяжка цементна, покладений ламінат, стеля підбита гіпсокартоном та поклеєна шпалерами, стіни поклеєні шпалерами, замінена віконна рама на пластиковий стекло пакет( двійний); Двері між сінами 1-6 і 1-5 ( дверне Полотно); 1-1 «передпокій» : пол.- ламінат, стеля підбита гіпсокартоном та поклеєна шпалерами, стіни поклеєні шпалерами, замінена віконна рама на пластиковий стекло пакет( двійний); Між кімнатні двері 1-1 і 1-2 (дверне полотно); 1-2 «кімната» : пол.- ламінат, стеля підбита гіпсокартоном та поклеєна шпалерами, покрашена, стіни поклеєні шпалерами, замінена віконна рама на пластиковий стекло пакет (двійний); Між кімнатні двері 1-2 і 1-3 (дверне полотно); 1-3 «кімната» : демонтаж підлоги, стяжка, гравій, цемент, ламінат, установлені газобетонні блоки над фундаментом в стіні будинку, замінена віконна рама на пластиковий стекло пакет( двійний), стеля підбита гіпсокартоном та поклеєна шпалерами, покрашена, стіни шпалери; 1-4 «кімната»: демонтаж підлоги, стяжка, гравій, цемент, ламінат, установлені газобетонні блоки над фундаментом в стіні будинку, замінена віконна рама на пластиковий стеклопакет( двійний), стеля підбита гіпсокартоном , поклеєна шпалерами та покрашена, стіни шпалери; Між кімнатні двері 1-3 і 1-4 (дверне полотно). Дах будинку: утеплений утеплювачем техно роклайд ( 8 плит) та плитами мінеральної вати техноезоляційна Техно роклайд (12 плин) (горище), двукатна криша, перекриття ( стропила і дошка -сосна), покриття метало черепиця, відливи (пластикові). Будинок: утеплено листами пінопласту та зашито вініловим сайтінrом. Сарай «В-Б-в-б, Ж: «б» - установили газовий одно контурний котел «АОГВ-10»; «Б» - установлені металопластикові вікна, стеля підшита пластиком, установлена на алюмінієві профіля; «В» - установлені металопластикові вікна, стеля підшита пластиком, установлена на алюмінієві профіля, покладені стіни з газобетонних блоків. Проведена вода та каналізація, установлена душова кабіна, унітаз, раковина; «в» - криша перекрита шифером; «Ж»- зроблений фундамент ( бетонний) збудовані стіни з ракушняка і газобетонних блоків, частково стеля утеплена мінеральною ватою. Все приміщення ( єдина будова), В-Б-в-б-Ж ззовні утеплене, пофарбовано, укріплений фундамент, дах покритий шифером. Територія домоволодіння викладена природним каменем і покрито лаком. Ремонт забору: викладено бутом, верх метал, який був поміняний на металопрофіль червоного кольору. В даному випадку під час шлюбу на території домоволодіння фактично існуючий нерухомий об`єкт «В», «Ж», які в подальшому були переобладнані і до них добудований об`єкт «Ж».

Просила частково скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 грудня 2019 року на спадок, що відкрився після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати будинковолодіння з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 60,9 м2, житловою площею 30,8 м2, яке складається : передпокою 1 площею 12,2м2, кімнати 2 площею 13,6 м2, кімнати 3 площею 9,3 м2, кімнати 4 площею 7,9 м2, сіни 5 площею 8,6 м2, сіни 6 площею 7,2 м2, тамбуру 1 площею 2,1 м2; літної кухні «Б» площею 17,3 м2, сараю «в» площею 20,1 м2, сараю «Г» площею 14,4 м2, сараю «г» площею 11,1 м2, вбиральні «Д» площею 1,5 м2, погребу вхідного «Е» площею 21,7 м2, погребу «б1» площею 6 м2, огорожі №1, огорожі № 2, ворота огорожі № 3, колодязя №4, вимощення № 5 спільною сумісною власністю між позивачем та ОСОБА_9 по кожному. Визнати право спільної сумісної власності на добудовані об`єкти «В» площею 24,8 м2 та об`єкт «Ж» площею 21,7 м2 між позивачем та ОСОБА_9 по кожному.

Від відповідача ОСОБА_8 надійшов відзив щодо не визнання позовних вимог . У відзиві зазначила, що вона є власником 2/3 частини нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 . Посилання позивача на норми ст. 60 СК України , 331 ЦК України є безпідставні. Самочинно збудоване майно не є об`єктом права власності. У особи, яка його здійснила не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості. Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною будинку та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 18 березня 2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду. Відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25 травня 2021 року по справі призначено комплексну будівельно-технічну та земельну експертизу. На час проведення експертизи провадження зупинено.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2022 року поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 19 грудня 2022 року зупинено провадження по справі до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_8 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 травня 2023 року поновлено провадження , залучено до участі у справі правонаступників відповідача: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представників відповідача про повернення до підготовчого провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_11 визнала позовні вимоги.

Представники відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали за недоведеністю та безпідставністю, просили відмовити у їх задоволенні

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що згідно договору дарування від 31 січня 1989 року, який посвідчений Другою полтавською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_9 набув право власності на частину жилого будинку з частиною надвірних будівель по провулку Амбарному № 11.

12 жовтня 1991 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) прав та обов`язків (спадщини), до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу норм ст. ст. 1261, 1267, 1278 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, частки яких у спадщині за законом є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами по справі, що спадкоємцями першої черги щодо майна ОСОБА_9 є його друдина позивач ОСОБА_1 , син відповідач ОСОБА_7 та мати померлого ОСОБА_8 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2019 року, яке видане приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Настека Н.О., ОСОБА_1 набула право власності на спадщину, що відкрилась на майно ОСОБА_9 , а саме на 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою АДРЕСА_2 ). Право власності зареєстровано в установленому законом порядку.

За ОСОБА_8 зареєстровано право власності на 2/3 частини даного домоволодіння (станом на час звернення до суду).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 лютого 2023 року, яке видане приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Святецькою І.В. ОСОБА_6 успадкував 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 березня 2023 року виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. , ОСОБА_7 є власником 1/12 частини житлового будинку з частиною господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 .

Також свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частину цього ж домоволодіння видане на ім`я ОСОБА_6 .

Вирішуючи позовні вимоги про визнання частини домоволодіння з частиною господарських будівель та споруд спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_9 суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України).

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Отже, за загальним правилом, майно, набуте одним з подружжя в порядку договору дарування, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.

Статтею 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, якщо дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості порівнянно з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи в остаточному об`єкті.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним порівняно із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справі № 214/6174/15 (провадження № 14-114цс20) та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно висновку експертів № 998-999/1000-1001/2155-2160/2161-2166 за результатами проведення комплексної комісійної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи встановлено, що в домоволодінні по АДРЕСА_1 за період з січня 1998 року по січень 2019 року проведені будівельно-відновлювальні роботи вартість яких складає 505 993 грн. та складають 39/100 частини. Встановлення істотності проведених відновлювально-будівельних робіт не входить до компетентності експерта будівельно-технічних досліджень.

Відповідно до характеристики робіт на які посилалась позивача як на підставу позовних вимог, суду не надано належних доказів, що первинний об`єкт нерухомості, який належав ОСОБА_9 на праві приватної вартості, став настільки несуттєвим, малозначним порівняно із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01.12.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що перебуває в спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою, третя особа Київська районна в м. Полтаві рада та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про розподіл майна, що знаходиться у спільній частковій власності, стягнення грошової компенсації у задоволенні як первісного так і зустрічного позову відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Позивач ОСОБА_1 , серед іншого, просила стягнути з відповідача ОСОБА_8 частину вартості будівельно-відновлювальних робіт в будинку.

Рішенням суду встановлено, що в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують купівлю будівельних матеріалів в період з 2006 - 2017 роки, але при цьому суд позбавлений можливості встановити куди були використанні дані будівельні матеріали та ким придбані.

Ч.4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем до позовної заяви долучено ряд ксерокопій квитанцій, товарних чеків за період з 2006 - 2017 роки, що підтверджують купівлю будівельних матеріалів, проте з врахуванням норм ч.4 ст. 82 ЦПК України , рішенням суду від 01.12.2021 року встановлено, що дані документи не є належними доказами на підтвердження придбання та використання будівельних матеріалів при виконанні робіт у спірному домоволодінні.

З наявних у справі доказів не вбачаються передбачені статтею 62 СК України підстави виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало ОСОБА_9 на праві особистої приватної власності.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

У ході судового розгляду позивач не надала доказів на підтвердження того, що її внесок у переобладнання частини спірного житлового будинку з господарськими спорудами у розумінні частини першої статті 62 СК України є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тоді як сам по собі факт перебування позивача у шлюбі з ОСОБА_9 на момент здійснення реконструкції спірного об`єкта нерухомого майна не є підставою для визнання частини будинковлодіння з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя.

Крім того, не можна вважати, що первинний об`єкт нерухомості частина зазначеного домоволодіння, який належав чоловіку позивача ОСОБА_9 на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним порівняно із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився (внаслідок збільшення його вартості) під час шлюбу у результаті трудових чи грошових затрат позивача, яка не є власником.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 суду пояснили , що позивач, її чоловік ОСОБА_9 , їх син та ОСОБА_8 проживали разом за адресою АДРЕСА_1 , вели спільне господарство. Свідки підтвердили щодо проведення ремонтних та будівельних робіт у даному домоволодінні. Проте жоден зі свідків з певністю не міг сказати за чий кошт проводились ці роботи.

Суд звертає увагу, що іншим співвласником даного нерухомого майна була ОСОБА_8 , а тому не виключає можливість також і її участі щодо фінансування таких робіт.

Таким чином, у ході судового розгляду позивачем та представником позивача не надано належних доказів у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст..ст.10,12,81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання будинку об`єктом спільної сумісної власності, визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на частину в спільному майні подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_6 , міце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

ОСОБА_7 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення виготовлений 02 травня 2024 року.

Головуючий Ж.В. Кузіна