Номер провадження 2/754/1513/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2024 року м.Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черняхівської державної нотаріальної контори, третя особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про зняття заборони на відчуження майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зняття заборони на відчуження майна.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що під час звернення до нотаріуса для вчинення нотаріальних дій, йому стало відомо, що на все його майно накладено заборону. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів не рухомого майна, 04.04.2006 реєстратором Черняхівською державною нотаріальною конторою було накладено дві заборони на відчуження на все майно ОСОБА_1 , реєстраційні номери обтяжень №3058746 та №3058760. Датою виникнення таких записів є 1990 рік та 1992 рік. Для роз`яснення по накладеним обтяженням ОСОБА_1 звернувся до Черняхівської нотаріальної контори. Згідно із отриманої відповіді йому стало відомо, що по забороні № 3058746, згідно алфавітної книги заборон на ім`я ОСОБА_1 зроблений відповідний запис 20.09.1990 за повідомленням Черняхівського ощадного банку. Позивач зазначає, що на момент виникнення відповідних записів, йому відповідно було 14 та 16 років. А тому будь яких правовідносин з Черняхівським ощадбанком у нього не могло бути, оскільки він був неповнолітнім. На підставі наведеного просить зняти заборони на відчуження накладені на все майно ОСОБА_1 04.04.2006 та зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 3058746 та № 3058760 реєстратором Черняхівською державною нотаріальною конторою.

Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 18.01.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

12.02.2024 до суду від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшли пояснення, відповідно до яких зазначено, що у АТ «Ощадбанк» відсутні документи, на підставі яких можливо провести реєстраційну дію (зняття обтяжень на нерухоме майно), а саме договори між Банком та ОСОБА_1 в забезпечення виконання яких, надавалась би майно в іпотеку/заставу не укладались. У позивача не має кредитної заборгованості перед Банком та в АТ «Ощадбанк» відсутня будь-яка інформація щодо накладання заборони відчуження нерухомого майна, що належало би ОСОБА_1 . З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів не рухомого майна вбачається, що заборони на відчуження нерухомого майна (архівний запис) зареєстровані 04.04.2006 за №3058746 та № 3025760, підстава обтяження: повідомлення, б/н, не вказано; тип обтяження: заборона (архівний запис); відомості про об`єкт обстеження: невизначене майно, не вказано; состав: ціле, стан: добудоване, статус: жиле; власник: ОСОБА_1 . Будь-яка інша інформація щодо обтяжувала та підстави обтяжень відсутня. А у АТ «Ощадбанк» відсутні будь-які права, обов`язки та інтереси щодо вказаної в позові квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Черняхівська державна нотаріальна контора повідомлялась належним чином в спрощеному провадженні без виклику сторін за адресою зазначеною в позовній заяві ( АДРЕСА_2 .).

Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву.

Станом на 20.03.2024 закінчились строки для подання відзиву та відповіді на відзив, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їм правовідносини.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 2/3 частин однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . 1/3 частина у праві власності на квартиру значиться за спадкодавцем на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованому 23.02.1999 та Товарній біржі «Українська біржа Десятина», право власності на яку зареєстровано 26.02.1999 Київським міським БТІ у реєстрову книгу д.112-242 за реєстровим номером 32814, а 1/3 частина цієї квартири, на підставі цього ж Договору, раніше належала її сину ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його мати - ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав.

Однак відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів не рухомого майна, квартира АДРЕСА_3 , на праві приватної власності за позивачем не зареєстрована.

Крім того, згідно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів не рухомого майна вбачається, що 04.04.2006 реєстратором Черняхівською державною нотаріальною конторою було накладено дві заборони на відчуження на все майно ОСОБА_1 , реєстраційні номери обтяжень № 3058746 та 3058760. Підстави обтяжень: повідомлення, б/н, не вказано; тип обтяження: заборона (архівний запис); відомості про об`єкт обстеження: невизначене майно, не вказано; состав: ціле, стан: добудоване, статус: жиле; власник: ОСОБА_1 .

Додаткові данні реєстраційного номеру обтяження 3058746: Архівний номер 2358697ZITOMIR12, Архівна дата: 18.01.2021, Дата виникнення: 01.01.1990, № реєстру: 39, внутр. № D5012E3322F25A32814F.

Додаткові данні реєстраційного номеру обтяження 3058760: Архівний номер 2358707ZITOMIR12, Архівна дата: 18.01.2021, Дата виникнення: 01.01.1992, № реєстру: 28, внутр. № A5012E3322F25C326A34.

27.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Черняхівської державної нотаріальної контори з заявою про надання роз`яснень по забороні №3058746, зареєстрований 04.04.2006.

Згідно із відповіді Черняхівської державної нотаріальної контори №806/01-16 від 15.11.2023 вбачається, що згідно алфавітної книги заборон на ім`я ОСОБА_1 зроблений відповідний запис № 3058746 від 20.09.1990 за повідомленням Черняхівського ощадного банку. Ідентифікувати особу по даній справі не є можливим, оскільки число, місяць, рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків не зазначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної безпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст.16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатись не любим, а цілком конкретним способам захисту свого права.

Відповідно до статті 3 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" від 25.12.1974 N 3377-VIII, зі змінами (чинного на час виникнення спірних обтяжень - 01.01.1990 та 01.01.0992) встановлено, що для вчинення нотаріальних дій в Українській РСР організуються державні нотаріальні контори.

Нотаріальні дії в державних нотаріальних конторах вчиняють державні нотаріуси (старші державні нотаріуси, заступники старших державних нотаріусів, державні нотаріуси).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" від 25.12.1974 N 3377-VIII, всі нотаріальні дії, вчинені державними нотаріусами і службовими особами виконавчих комітетів міських, селищних, сільських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій.

Накладення заборони відчуження станом на дату виникнення спірних обтяжень, регламентовано главою VI Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 (далі - Інструкція №45/5, яка втратила чинність на підставі Наказу Мін`юсту N 18/5 від 14.06.94).

Згідно з пунктом 150 Інструкції № 45/5 накладення заборони провадилося шляхом напису про це за встановленою формою на повідомленні установи банку, госпрозрахункового підприємства або організації про видачу позички. Примірник повідомлення з написом державного нотаріуса про накладення заборони надсилається виконавчому комітету відповідної Ради депутатів трудящих за місцем знаходження жилого будинку, якщо останній знаходиться в населеному пункті, де немає державної нотаріальної контори, примірник - у відповідну установу банку, госпрозрахункове підприємство чи установу, що видали позичку, і примірник повідомлення залишається в державній нотаріальній конторі.

Пунктом 151 Інструкції № 45/5 було визначено, що накладення заборони реєструється в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому ж реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів про накладення арешту на жилий будинок.

Про накладення заборони чи арешту робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон і арештів.

Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг).

Як установлено судом, обтяження № 3058746 та № 3058760 виникли в 1990 та 1992 роках за відповідними повідомлення. Зокрема обтяження № 3058746, згідно алфавітної книги, виникло за повідомленням Черняхівського ощадного банку.

Однак, як вбачається з листа Черняхівської державної нотаріальної контори, ідентифікувати особу за обтяженням № 3058746 не є можливим, оскільки число, місяць, рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків не зазначено.

Підстави виникнення обтяження №3058760 документами не встановлені.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, врегульовані положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV (далі - Закон 1952-IV).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно із п. 4 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" державній реєстрації підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, зокрема, заборона відчуження та/або користування, арешт.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 10 Закону 1952-IV нотаріус - є державним реєстратором.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-XII (далі - Закон №3425-XII) визначено, що нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Пункт 9 частини 1 статті 34 Закону №3425-XII передбачено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, що підлягають державній реєстрації.

Внесення відомостей до Державного реєстру прав врегульовано статтею 26 Закону України №1952-ІV.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України №1952-ІV за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Вчинення нотаріальної дії «зняття заборони» регулюється статтею 74 Закону №3425- XII, главою 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок) «Накладання та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації», Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22.12.2010 (далі - Правила).

Стаття 74 Закону України "Про нотаріат" встановлює порядок зняття заборони: Одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Отже, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог.

Частина перша статті 16 Цивільного кодексу України регламентує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

Позивачем є особа, яка через суд пред`являє матеріально - правову вимогу до відповідача (порушника права позивача).

Відповідачем, відповідно, є особа, яка має відповідати за позовом, тобто особою, яка порушила право позивача, про захист якого позивач просить суд, та до якої власне звернуто матеріально - правову вимогу позивача.

Предметом позову, який на даний час перебуває в провадженні суду, є зняття арешту з нерухомого майна.

Поряд з цим суд констатує, що позивачем повністю проігноровано вимогу закону щодо необхідності пред`явлення вказаної позовної вимоги також до особи, в інтересах якої накладено обтяження. За даних фактичних обставин визначений позивачем відповідач - Черняхівська державна нотаріально контора є неналежним, оскільки не є ні боржником, а ні стягувачем, вказаний відповідач до предмета спору не має жодного відношення.

Таким чином суд констатує, що позивач проігнорував надані судом роз`яснення в частині визначення належних відповідачів, а саме в Ухвалі суду від 22.12.2023, незважаючи на те, що суд сприяв позивачу у належній реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків.

Суд надав позивачу доступ до правосуддя та не міг з підстави не визначення належних відповідачів на стадії прийняття справи до розгляду відмовити у відкритті провадження.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до правової позиція Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17 (провадження № 61-18790св19), визначено, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин.

Оскільки процесуальний закон правом визначення відповідача наділяє виключно позивача, суд позбавлений можливості з власної ініціативи здійснити заміну неналежного відповідача на належного чи залучити належного відповідача до участі у справі в якості співвідповідача.

З огляду на те, що позивачем не пред`явлено вимогу про зняття заборони відчуження майна до особи, в інтересах якої накладено таке обтяження, - порушника права позивача, а також у зв`язку з недоведеністю стороною позивача, що саме за ініціативою Черняхівської державної нотаріальної контори було накладено арешт, в задоволенні позову про зняття заборони відчуження майна слід відмовити.

Відмова в позові не позбавляє позивача права повторно пред`явити вимогу про звільнення спірного нерухомого майна з - під арешту у разі пред`явлення цієї матеріально - правової вимоги до належних відповідачів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись, статтями 16, 1216, 1218 ЦК України, статтями 2, 5, 12, 19, 76-82, 133, 141-142, 263-268, 274, 279, 447 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Черняхівської державної нотаріальної контори, третя особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про зняття заборони відчуження майна - відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Черняхівська державна нотаріальна контора, , адреса місцезнаходження: Житомирська область, смт. Черняхів, вулиця Шевченка, буд. 4.

Третя особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г.

Повний текст рішення складено та підписано 20.03.2024.

Суддя В.В. Бабко