ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (суддя першої інстанції Батманова В.В.),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олени Василівни від 05.05.2021 року зареєстрований в реєстрі за № 2137, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 58 899,38 грн. До того ж просив стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти за викоконавчим написом № 2137 у розмірі 25543,84 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено частково.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна 05 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 2137 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто із Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 витрати із сплати судового збору у сумі 1 073 грн. 60 коп.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Із вказаним рішенням суду у частині відмови у стягненні безпідставно стягнутих коштів за виконавчим написом, а також відмову у стягненні з відповідача витрат на професійну правову допомогу не погодився представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,та подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що викладені в рішенні висновки в даній частині є хибними, зробленими без дослідження усіх обставин справи, а саме рішення в даній частині винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

ОСОБА_2 , просив рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2023 року в частині відмови позивачу у стягненні на його користь з відповідача коштів за виконавчим написом у розмірі 25 543,84 грн., скасувати та задовольнити в повному обсязі дану позовну вимоги.

Також просив стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви та витрати на професійну правничу допомогу.

ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Від АТ «ПУМБ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що підготовлений адвокатом Казанцевим С.В. у цій справі позов не є унікальним, тому його написання не вимагало багато часу саме технічної роботи, оскільки юридична робота була виконана під час підготовки попередніх аналогічних позовів, законодавство та судова практика з цього часу не змінювались. Той факт, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є неспівмірними підтверджується також тим, що адвокатом Казанцевим С.В. не здійснювався збір доказів у справі, всі долучені до матеріалів справи документи були надані позивачем самостійно, адвокатом Казанцевим С.В. було підготовлено лише позовну заяву, відповідь на відзив АТ «ПУМБ» вказаним представником не готувалась та до матеріалів справи не надавалась; крім того, адвокат не бажав брати участі у жодному судовому засіданні, просив розглядати справу без його участі.

Представник Банку Бойченко Д.О., просив окаржуване рішення залишити без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис № 2137 від 05.05.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором, укладеним між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні вимоги про повернення стягнутих коштів за виконавчим провадженням, суд першої інстанції дійшов висновку, що ця вимоги не пов`язана з предметом спору та судом не вирішувалось питання про наявність чи відсутність заборгованості у позивача.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідокнабуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню,виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійнимспособом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 25543,84 грн., що стягнуті з ОСОБА_3 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд першої інстанції водночас залишив поза увагою те, що отримані відповідачем кошти в сумі 25543,84 грн. підлягають поверненню позивачу, відповідно до статті 1212 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення по справі про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів в розмірі 25543,84 грн..

Вимоги апеляційної скарги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача правничої допомоги за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 12000 грн., задоволенню не підлягає, оскільки як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним рішення суду від 08 грудня 2023 року питання щодо стягнення правничої допомоги вирішено не було.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2024 року цивільну справу було повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року в задоволенні вимог ОСОБА_1 , до АТ «ПУМБ» про стягнення судових витрат на правовоу допомогу відмовлено.

Представником позивача вказане додаткове рішення не оскаржувалось, а тому у апеляційного суду відсутні підстави для його перегляду щодо відмови у стягненні правничої допомоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн., та апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн., а всього 2684 грн.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2023 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) стягнуті кошти у виконавчому провадженні №65801599 за виконавчим написом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олени Василівни від 05.05.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 2137, у розмірі 25 543,84 грн. грн. (двадцять п`ять тисяч п`ятсот сорок три гривні 84 копійки).

Стягнути з Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2684 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 березня 2024 року.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська