ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» березня 2024 року

м. Харків

справа № 636/4514/20

провадження № 22ц/818/390/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 жовтня 2023 року в складі судді Гніздилова Ю.М.

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 27 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0777, на підставі якого видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 8 000,00 грн, який згодом збільшено до 25 200,00 грн.

Вказав, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором належним чином, у зв`язку з чим станом на 25 листопада 2020 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 36 606,57 грн, з яких 24 863,18 грн - заборгованість за кредитом, 9 367,91 грн - заборгованість за відсотками, 0, 00 грн - заборгованість за комісією та 2 375,48 грн - штрафні санкції.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в сумі 36 606,57 грн та витрати зі сплати судового збору 2 102,00 грн.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 23 жовтня 2023 року вирішено проводити розгляд справи в порядку заочного розгляду.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23 жовтня 2023 року, в якому ухвалою суду від 02 січня 2024 року виправлено описку, відмовлено у задоволенні позову Акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк».

Не погоджуючись з судовим рішенням Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив судове рішення - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку з наявністю виконавчого напису та подвійним стягненням, суд не з`ясував, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 травня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 23526 від 15 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Суд не надав належної оцінки тому, що в межах виконавчого провадження на рахунок банку не перераховано всю суму боргу, та що виконавче провадження у листопаді 2020 року зупинено, а 21 серпня 2023 року - закінчено у зв`язку з наявністю рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд не надав оцінки доказам заборгованості за кредитом, не дослідив факт невиконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань.

04 березня 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін. Посилався на те, що позивач заявив позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 36 606,57 грн, яка вже була стягнута за виконавчим написом нотаріуса № 23526 від 15 липня 2020 року. У виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису з нього бути стягнуті кошти в жовтні - грудні 2020 року та січні 2021 року, та ці суми підлягають врахуванню при розгляді цієї справи. З 15 липня 2020 року право банку нараховувати проценти за користування кредитом припинилось.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду - скасувати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, звернувшись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, позивач реалізував своє право на захист цивільного права, а звернувшись до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача грошових коштів за одним й тим самим кредитним договором, за умови чинності на час звернення до суду виконавчого напису, позивач намагається вчинити подвійне стягнення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 червня 2014 року між Акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», та ОСОБА_1 укладено договір №0777, на підставі якого видано кредитну картку на наступних умовах, що викладені в Пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування: кредитний ліміт у сумі 8 000,00 грн, 2% комісії за обслуговування кредитної заборгованості; процентна ставка - 0,0001% річних при здійсненні розрахункових операцій в торговельно-сервісній мережі, 36,00% при здійсненні інших дебетових операцій (а. с. 6).

Як вбачається з пункту 4. 1 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти, розраховані, виходячи з процентної ставки, вказаної у пропозиції, від неповерненої суми кредиту. При цьому, у випадку порушення позичальником зобов`язань з повернення кредиту, передбачених графіком платежів, нарахування та сплата процентів на суму такої простроченої заборгованості за основною сумою кредиту (частиною кредиту, яку не було своєчасно повернуто позичальником), здійснюється за процентною ставкою 0,01% річних.

Пунктом 4.3 передбачено, що розрахунок процентів здійснюється щоденно за фактичний строк користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році.

Пунктом 6.2. передбачено, що за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів та/або комісії у терміни, що передбачені графіком платежів, та/або іншим чином визначені відповідно до кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожний випадок прострочення, а також за кожен місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку.

За пунктом 9.3 кредитний договір набуває чинності в порядку, визначеному пропозицією й цим розділом, та діє до моменту виконання позичальником зобов`язань за ним.

Пунктом 5.3 розділу 2 передбачено, що за повне або часткове прострочення виконання грошових зобов`язань за договором карткового рахунку клієнт сплачує банку штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,49% від простроченої суми за кожний день затримки виконання.

19 травня 2020 року банком направлено ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 34 387,99 грн в строк до 26 травня 2020 року (а. с. 9-11).

15 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис № 23526 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», заборгованості в розмірі 34 387,99 грн за кредитним договором №0777 від 27 червня 2014 року за період з 30 вересня 2019 року по 19 травня 2020 року, яка складається з:

простроченої заборгованості за сумою кредиту - 3 936,60 грн;

простроченої заборгованості за комісією - 0, 00 грн;

простроченої заборгованості за процентами - 5 483,49 грн;

строкової заборгованості за сумою кредиту - 21 804,77 грн;

строкової заборгованості за комісією - 0, 00 грн;

строкової заборгованості за процентами - 787,65 грн;

неустойки за порушення зобов`язань за кредитом в розмірі 2 375,48 грн (а. с. 72).

24 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. на підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 (а. с. 73-75).

06 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1 (а. с. 76-77).

З розрахункових листків ОСОБА_1 вбачається, що у жовтні 2020 року утримано за виконавчим листом 1 859,62 грн, у грудні 2020 року - 2 484,10 грн та 250,00 грн, у січні 2021 року - 1 930,28 грн та 1 930,28 грн (а. с. 79).

Із заяви приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д. О. від 20 квітня 2021 року вбачається, що на рахунок приватного виконавця 30 вересня 2020 року надійшло: 80,87 грн, які були перераховані в рахунок погашення основної винагороди; 800,00 грн, які перераховані в рахунок погашення витрат виконавчого провадження; 29 жовтня 2020 року - 161,72 грн, які перераховані в рахунок погашення основної винагороди, 27 листопада 2020 року надійшло 176,09 грн, які не перераховано у зв`язку з зупиненням виконавчого провадження (а. с. 90).

З наданих приватним виконавцем платіжних доручень вбачається, що 30 вересня 2020 року надійшло 80,87 грн з призначенням - основна винагорода приватного виконавця та 800,00 грн з призначенням - за проведення виконавчих дій; 13 жовтня 2020 року надійшло 80,87 грн з призначенням - виплата основної винагороди, 69,00 грн з призначенням - компенсація витрат за АСВП, 731,00 грн з призначенням - компенсація витрат; 29 жовтня 2020 року надійшло 161,72 грн з призначенням - основна винагорода приватного виконавця; 04 листопада 2020 року надійшло 161,72 грн з призначенням - основна винагорода приватного виконавця; 27 листопада 2020 року надійшло 176,09 грн з призначенням - основна винагорода, які не перераховані у зв`язку з зупиненням виконавчого провадження (а. с. 91-98, 100-107).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д. О. від 23 листопада 2020 року зупинено вчинення виконавчих дій на підставі ухвали суду.

З відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області у справі № 636/3361/20 від 11 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено та визнано виконавчий напис, вчинений 15 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., за реєстровим № 23526, щодо звернення стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» боргу у розмірі 34 387,99 грн таким, що не підлягає виконанню. Рішення є чинним.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д. О. від 21 серпня 2023 року закінчено виконавче провадження № 62650146 у зв`язку з тим, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області у справі № 636/3361/20 від 11 травня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 23526 від 15 липня 2020 року (а. с. 181).

З наданої банком виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість за кредитним договором станом на 25 листопада 2020 року включно складає 36 606,57 грн, в тому числі:

прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3 830,61 грн;

прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн;

прострочена заборгованість за відсотками - 8 610,83 грн;

строкова заборгованість за сумою кредиту - 21 032,57 грн;

строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн;

строкова заборгованість за процентами - 757,08 грн;

неустойка за порушення зобов`язань по кредиту - 2 375,48 грн та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису (а. с. 12).

З виписок за особовим рахунком ОСОБА_1 вбачається, що за період з 27 червня 2014 року по 25 листопада 2020 року відповідач активно користувався кредитними коштами (здійснював оплати, знімав готівку та поповнював рахунок), періодично частково погашав борг перед банком (а. с. 13-52).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок, відповідно до якого, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, 27 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», та ОСОБА_1 укладено договір №0777.

За період з 27 червня 2014 року по 25 листопада 2020 року ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами, періодично частково погашав борг перед банком, однак узяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав та своєчасно не сплатив кредит і відсотки за користування ним.

За таких умов, правонаступник кредитора має право вимагати стягнення з позичальника на свою користь суми основного боргу та відсотків за користування ним.

З висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову банку через подвійне стягнення коштів з відповідача у зв`язку з наявністю виконавчого напису на користь банку погодитись неможливо, оскільки такий виконавчий напис повністю не виконано.

При ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, маючи відомості про зупинення виконавчих дій та номер виконавчого провадження, не перевірив доступні йому дані з Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного державного реєстру судових рішень і, як наслідок, залишив поза увагою, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 травня 2021 року визнано виконавчий напис, вчинений 15 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., за реєстровим № 23526, щодо звернення стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» боргу у розмірі 34 387,99 грн таким, що не підлягає виконанню, на підставі чого постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д. О. від 21 серпня 2023 року закінчено виконавче провадження № 62650146.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), «зважаючи на доводи відповідачів щодо можливості подвійного стягнення боргу з огляду на звернення стягнення на підставі виконавчого надпису нотаріуса, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що кредитор не може бути обмежений у виборі застосованого способу задоволення своїх вимог до боржника, в той час як контроль за недопустимістю подвійного стягнення заборгованості в межах своїх повноважень здійснює як державний (приватний) виконавець, так і суд в рамках судового контролю за виконанням судових рішень».

Аналогічний правовий висновок застосовано у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 641/6811/17 (провадження № 61-17111св19), від 12 квітня 2023 року у справі № 522/16447/15 (провадження № 61-4962св21).

Враховуючи вищенаведене, вчинення нотаріусом 15 липня 2020 року виконавчого напису про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не є підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки виконавчий напис оскаржено в судовому порядку та визнано таким, що не підлягає виконанню, відповідно такий не виконується. Звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що по суті своїй передбачає безспірність суми грошового зобов`язання, не є перешкодою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, що по своїй суті передбачає спірність суми грошового зобов`язання (спір). Звернення до суду з позовом у цій справі про стягнення заборгованості мало місце після звернення боржника до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За таких умов, наявність виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором, який не виконано та визнано таким, що не підлягає виконанню, не свідчить про подвійне притягнення до відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, користувався ними, періодично здійснював погашення кредитної заборгованості, проте належним чином свої зобов`язання з повернення коштів не виконав, тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 24 863,18 грн та процентів за користування кредитом.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом судова колегія виходить з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

За пунктом 9.3 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків за користування кредитом договір діє до моменту виконання позичальником зобов`язань за ним. При цьому, строк кредитування у пункті 2.4. Пропозиції від 27 червня 2014 року, у порушення вимог частини 1 статті 252 ЦК України, не визначений роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Цей пункт договору містить лише цифру «36».

Враховуючи наведене, а також, що з дня укладення договору по листопад 2020 року ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та періодично частково погашав борг перед банком, підстав вважати строк кредитування закінченим немає.

Разом з тим, направивши у травні 2020 року вимогу про дострокове погашення заборгованості та звернувшись у липні 2020 року до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису банк на власний розсуд змінив строк виконання основного зобов`язання. Внаслідок цього він позбавлений права нараховувати відсотки після пред`явлення до позичальника вимоги.

Виходячи з того, що у вимозі та виконавчому написі вказана загальна сума заборгованості у розмірі 34 387,99 грн, з яких прострочена заборгованість за процентами становить 5 483,49 грн, строкова - 787,65 грн, судова колегія вбачає підстави для стягнення заборгованості зі сплати процентів саме у такому розмірі, тобто загалом 6 271,14 грн, адже нарахування процентів після зміни банком строку виконання зобов`язання є безпідставним. Отже, вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами підлягають задоволенню частково.

Щодо позовних вимог банку про стягнення штрафних санкцій колегія суддів виходить з такого.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи викладене вище, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне й те саме порушення.

Крім того, пунктом 14 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

З наданої банком виписки з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення станом на 25 листопада 2020 року вбачається, що до складу заборгованості входить неустойка за порушення зобов`язань за кредитом в розмірі 2 375,48 грн.

Однак, банком не наведено розрахунків, з яких він виходив, визначаючи штрафні санкції саме в такому розмірі, не вказано вид неустойки (чи то пеня, чи то штраф) та не зазначено, на підставі якого саме положення кредитного договору така нарахована. Крім того, не зазначено, за який саме період нарахована неустойка, що позбавляє суд можливості перевірити вірність нарахування штрафних санкцій та чи нараховані вони у період запровадження карантину.

На підставі наведеного у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення штрафних санкцій в розмірі 2 375,48 грн слід відмовити.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга банку підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0777 від 27 червня 2014 року в розмірі 31 134,32 грн, з яких заборгованість за кредитом - 24 863,18 грн, заборгованість за процентами станом на 19 травня 2020 року (день направлення вимоги) - 6 271,14 грн. Інші вимоги банку задоволенню не підлягають з підстав, наведених вище.

Водночас, доводи ОСОБА_1 , викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що стягнуті з нього в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого напису суми суд має врахувати у цій справі, колегія суддів відхиляє, оскільки з наданої приватним виконавцем інформації вбачаються лише суми, що перераховані йому як основна винагорода та витрати виконавчого провадження. Інформації про те, в якому розмірі погашена основна заборгованість перед банком, матеріали справи не містять. Надані копії розрахункових листків з місця роботи ОСОБА_1 містять лише відомості про загальні суми відрахувань за виконавчим листом без зазначення, за яким саме виконавчим листом вони здійснюються. Даних про те, яким чином розподілялись ці суми, у суду немає. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д. О. від 23 листопада 2020 року було зупинено вчинення виконавчих дій на підставі ухвали суду. Однак, всупереч цьому з розрахункових листків вбачається, що утримання здійснювались у грудні 2020 року та січні 2021 року. При цьому, ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до банку з вимогами про повернення безпідставно отриманих коштів у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису або до виконавця про врахування цих сум при виконанні рішення суду.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов та апеляційна скарга банку підлягають частковому задоволенню, на 85%, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 1 786,70 грн (2 102,00*85%) та апеляційної скарги у розмірі 2 680,05 грн (2 102,00*150%*85%), а всього 4 466,75 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» за кредитним договором №0777 від 27 червня 2014 року заборгованість в розмірі 31 134,32 грн, з яких заборгованість за кредитом - 24 863,18 грн, заборгованість за відсотками станом на 19 травня 2020 року- 6 271,14 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» 4 466,75 грн судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 березня 2024 року.