Справа №: 398/5895/23
провадження №: 2/398/904/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" березня 2024 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Стручкової Л.І.,

з участі секретаря судового засідання Дудченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрії в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якої діє адвокат Гулян Я.В., звернулася до суду з позовом до Олександрійської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку. В своєму позові посилається на те, що на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного 28.09.2001 року її чоловіком ОСОБА_2 було придбано житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить вказаний житловий будинок та присадибна земельна ділянка за цією ж адресою. Вона, будучи спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину на зазначений вище будинок. Однак постановою від 09.10.2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Куліш Л.Г. мені було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , оскільки право власності на неї зареєстровано за першим власником будинку ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкодавець ОСОБА_2 набув спадкове майно за Договором купівлі-продажу від 28.09.2001 року, укладеним з ОСОБА_4 . Остання ж була власником будинку на підставі Договору купівлі-продажу від 24.12.1996 року, укладеного з першим власником ОСОБА_3 . При оформленні обох договорів купівлі-продажу, за якими право власності спочатку перейшло від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , а потім від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 предметом договору був житловий будинок, а земельна ділянка договором купівлі-продажу не охоплювалася, що й привело до того, що власником земельної ділянки до даного часу на підставі державного акту КР №584 від 01.08.1994р., оформленого на підставі рішення Олександрійської міської ради №131 від 24.07.1992 р. є ОСОБА_3 . Вирішити питання шляхом укладення договору відчуження земельної ділянки не представляється можливим, оскільки власник земельної ділянки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про наявність у останнього спадкоємців та прийняття спадщини їй невідомо. Відповідно до Державного акту серії КР №584 від 01.08.1994 року, оформленого на ім`я ОСОБА_3 , земельну ділянку по АДРЕСА_1 , передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства. Площа земельної ділянки складає 0,05678 га. Велика Палата ВС в постанові від 05.12.2018 р. № 713/1817/16-ц, а також в постанові від 03.04.2019р. № 921/158/18 зазначила, що «Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, як у статті 30 ЗК України, який був чинний до 1 січня 2002 року, так і у чинній редакції статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.» В постанові від 27.11.2019 року у справі №461/2328/16-ц ВС також висловив правову позицію, відповідно до якої «перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficiessolocedit» - збудоване на землі слідує за нею.» Таким чином, право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 , яке він набув у зв`язку з набуттям права власності на будинок, як майнове право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 22.11.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.25).

Ухвалою суду від 01.02.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с.45).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гулян Я.В. (а.с.22) надала заяву про розгляд справи без її та позивача участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Олександрійської міської ради Скляр Ю.А. надав заяву про розгляд справи без його участі, пояснень, доказів тощо не має (а.с.39-42).

Суд на підставі ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії КР №584 від 01.08.1994 року, земельна ділянка площею 0,05678 га, по АДРЕСА_1 , передана в приватну власність ОСОБА_3 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується довідками ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області №97-22-0.33-1273/293-23 від 19.09.2023 року, та №2424/290-23 від 09.11.2023 року (а.с.8, 9).

За Договором купівлі-продажу від 24.12.1996 року №10960 укладеним ОСОБА_3 з ОСОБА_4 , остання набуло право власності на будинок з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно актового запису про смерть №1209 від 26.11.1993 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після його смерті спадкова справа не заводилася (а.с.55, 57).

За Договором купівлі-продажу від 28.09.2001 року, укладеним з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 набув право власності на жилий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується світлокопією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с.11).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов зокрема житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , та присадибна земельна ділянка за цією ж адресою.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 успадкувала вищевказаний будинок після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 (а.с.6).

Однак постановою №129/02-31 від 09.10.2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Куліш Л.Г. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , оскільки право власності на неї зареєстровано за першим власником будинку ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Відповідно до ст.128 ЦК УРСР 1963р.(в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЗК України (в редакції від 22.06.1993р., що була чинною на час укладення Договорів купівлі-продажу будинку), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Відповідно до ст.67 ЗК України (в редакції від 22.06.1993 р.,що була чинною на час укладення Договорів купівлі-продажу) розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара.

З наданих суду технічних документів вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці 0,05678 га, кадастровий номер :16:672:0062 (а.с.8, 9,13, 20).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пп. ґ) п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Отже, вищенаведені норми законодавства закріплювали та закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові № 713/1817/16-ц від 05.12.2018 року та в постанові № 921/158/18 від 03.04.2019 року зазначила, що за принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, як у статті 30 ЗК України, який був чинний до 01 січня 2002 року, так і у чинній редакції статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

В постанові №461/2328/16-ц від 27.11.2019 року у справі Верховний Суд також висловив правову позицію, відповідно до якої перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficiessolocedit» - збудоване на землі слідує за нею.

Таким чином, право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 , яке він набув у зв`язку з набуттям права власності на будинок, як майнове право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як визначено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як визначено у ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а згідно з ч.4 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Суд, оцінюючи надані позивачем докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин, на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, а інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків в ході судового розгляду не встановлено.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем у порядку спадкування за законом права на земельну ділянку, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Сторони не ставили питання про розподіл судових витрат, тому суд не вирішує даного питання.

Керуючись ст.ст.92, 1216-1218, 1268 ЦК України, ст.ст.10-13, 76-83, 223, 258, 259,263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,05678 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :16:672:0062, в порядку спадкування за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12.03.2024 року.

Суддя : Л.І. Стручкова