ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3062/24 Справа № 206/1829/22 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , на предмет стягнення з відповідача на свою користь 71200,25 грн, з яких: 54962 грн заборгованість за кредитом, 5378,70 грн - заборгованість за відсотками, 1454,61 грн - 3% річних на суму простроченого кредиту, 161,98 грн - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, 847,27 грн інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 8395,69 грн інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту (а.с. 1,2), обґрунтовуючи це тим, що 17 травня 2013 року між банком та відповідачем укладено договір №699124 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. На виконання умов зазначеного договору, позивач відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок у гривні України на умовах тарифного пакету Зарплатний, Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщенні установ Банку. На виконання умов Договору Банк надав Відповідачу платіжну картку та ПІН - конверт до неї. Відповідачу встановлено кредитний ліміт у сумі 55 000,00 грн. Процентна ставка за Кредитом є фіксованою, і складає 24,00 процентів річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35 процентів річних.

Відповідач, в порушення вимог ст.525,526,530,629,1049 ЦК України, належним чином не виконує свої зобов`язання, внаслідок чого станом на 09 червня 2022 року у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 54962 грн, що є заборгованістю за кредитом, 5378,70 грн - заборгованість за відсотками, яку у добровільному порядку відповідач не сплачує.

Також позивач зазначає, що у зв`язку з простроченням відповідачем сплати коштів за кредитом та нарахованими відсотками, на підставі вимог ст. 625 ЦК України, позивачем нараховані 1454,61 грн - 3% річних на суму простроченого кредиту, 161,98 грн - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, 847,27 грн інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 8395,69 грн інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту, як штрафні санкції.

Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України задоволені в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість у сумі 71200,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір у сумі 2481 грн. (а.с. 53,54).

Не погодившись із заочним рішенням від 13 вересня 2022 року, ОСОБА_1 подав у липні 2023 року до суду заяву про перегляд заочного рішення та ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року заочне рішення суду скасовано з призначенням справи до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.60-65, 97).

Рішенням Самарського районного суду від 13 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.202-207).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції від 13 грудня 2023 року, АТ Державний ощадний банк України в особі філії Запорізького обласного управління АТ Ощадбанк через свого представника 19 січня 2024 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 22 січня 2024 року (а.с. 213-217), посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

22 лютого 2024 року позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм як процесуального, так і матеріального права, є законним та має залишитись без змін, а апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

01 березня 2024 року апелянт подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому послався на незаконність та необґрунтованість судового рішення. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ Державний ощадний банк України в особі філії Запорізького обласного управління АТ Ощадбанк, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем фактичних обставин того, що після повного погашення у січні 2020 року та отримання довідки банку про погашення кредиту та закриття всіх рахунків, відкритих на ім`я відповідача, саме відповідач отримав іншу картку за іншим фінансовим номером мобільного телефону, після передання уповноваженому представнику банківської установи належну йому банківську картку для знищення.

Також судом надано оцінку тим обставинам, що в період з 06 січня 2020 року відповідач виїхав до Польщі та повернувся лише 02 липня 2021 року, а його дружина виїжджала до Польщі 20 липня 2020 року та повернулась до України разом з відповідачем того ж дня, що унеможливлює відкриття відповідачем 03 серпня 2020 року в приміщенні банку іншої картки в межах вищенаведеного договору та зняття готівки 13 серпня 2020 року відповідачем у банкоматі в Енергодарському відділенні ТВБВ №10007/0359 філії Запорізьке облуправління АТ «Ощадбанк», що свідчить про перевипуск карти за договором кредиту від 2013 року, оформленого з відповідачем, не з вини відповідача, і як наслідок, відсутність належних та достовірних доказів неотримання відповідачем кредитних коштів, починаючи з 03 серпня 2020 року.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 травня 2013 відповідачу ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в національній валюті України на умовах тарифного пакету «Зарплатний», відповідно до Договору № 699124 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки.

Відповідно до Договору № 699124 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, Відповідачу було встановлено кредитну лінію з лімітом 55 000,00 грн. (а.с.18-26).

У січні 2020 року відповідач погасив наявну в нього заборгованість, що підтверджується листом від АТ «Ощадбанк» від 11.07.2023 №11/5-17/2824/2023/с (а.с.69-70).

Оскільки в 2020 році було введено обмеження щодо перетину кордону через пандемію COVID-19, відповідач не зміг самостійно виїхати з Польщі до України для закриття рахунку та з цією метою звернувся до своєї знайомої ОСОБА_2 , яка працювала в Енергодарському відділенні ТВБВ №10007/0359 філії Запорізьке облуправління АТ «Ощадбанк», яка, за допомогою додатку для обміну повідомленнями viber, надавала йому інструкції щодо необхідних дій для закриття рахунку. Скрін-шоти зазначеного листування були надані разом із заявою про вчинення злочину (а.с.111-128, 131-133).

Відповідно до довідки, яка надана відповідачу ОСОБА_1 керуючим ТВБВ № 10007/0359 філії - Запорізьке обслуговування АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3 вбачається, що станом на 10 липня 2020 року кредит погашений в повному обсязі, не має відкритих, карткових, поточних та депозитних рахунків (а.с.68).

З відповіді Державної прикордонної служби України, які надані представником відповідача вбачається, що станом 06 січня 2020 року ОСОБА_1 перетнув Державний кордон України на виїзд до Перемишлю, а повернувся до України 02 липня 2021 року разом з дружиною, яка 20 липня 2020 року також виїхала до Польщі (а.с.186-187).

Відповідно до наданого позивачем пакету документів кредитної справи Відповідача, вбачається, що картковий рахунок НОМЕР_2 , що належить відповідачу, не закритий, підтверджуючі документи щодо закриття рахунку чи передачі пластикової картки від відповідача в матеріалах кредитної справи відсутні.

Також встановлено, що у січні 2020 року кредитна лінія була повністю погашена по рахунку, але не анульована по факту відсутності заяви від відповідача.

Однак, починаючи з серпня 2020 року було перевипущено картку на ім`я відповідача та кредитні кошти отримувались з рахунку через мережі АТМ у відділенні каси банку. Всі операції було підтверджено введенням ПІН коду (а.с.26-36, 145-147, 159-170).

Таким чином з виписок по картковому рахунку вбачається, що з картки, відкритої на ім`я ОСОБА_1 , в період з 13 серпня 2020 року по 11 лютого 2021 року видавалася готівка через АТМ, тобто, в період перебування відповідача та його дружини за кордоном.

Колегія суддів повністю погоджується зі встановленими фактичними обставинами справи та висновками суду першої інстанції.

Так, колегія суддів погоджується з апелянтом, що банківська виписка з рахунків є належним та допустимим доказом у справі, однак, з цієї виписки встановлюється саме той період перевипуску картки за договором, укладеним з відповідачем у 2013 році, та видача коштів у банкоматі самого банку, що є неможливим без особистої присутності відповідача, який у той період фізично перебував за кордоном та не міг особисто звертатись до банку Запорізького відділення у м. Енергодар, що підтверджується наданими письмовими доказами у справі.

Крім цього колегія суддів не погоджується із доводами апелянта про те, що саме клієнт у цьому випадку несе відповідальність про передачу персональних даних третім особам, адже відповідач проводив спілкування та здійснював дії щодо погашення боргу та закриття рахунку, хоч би і через соціальні мережі, з уповноваженою особою банку, яка на той час працювала у позивача, що останній підтвердив у своєму листі від 06 листопада 2023 року, наданого разом з частковою кредитною справою відкритою на ім`я відповідача (а.с.158). Тому у відповідача не було підстав на сумніви, що свої персональні данні не можна передавати працівнику банку, що спростовує і інші доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі.

Також є безпідставним і посилання апелянта на судову практику Верховного Суду щодо здійснення сумнівних операцій переказу коштів, оскільки у цій справі, як вірно встановив суд першої інстанції, предметом спору є стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, яка виникла під час перебування його за кордоном та після повного погашення кредиту і закриття рахунків.

Відповідно до частини першої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 1073 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зміст наведених норм закону дає підстави для висновку, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для відкритого на його ім`я рахунку та несе відповідальність за їх проведення, у тому числі і за безпідставне списання та видачу банком коштів. Однак, обов`язок відшкодувати, завдані клієнту збитки настає у разі, якщо шкоду спричинено за наявності вини банку і саме через його неправомірні дії або бездіяльність.

Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі №552/1543/17.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено відсутність порушення прав позивача з боку відповідача у даній справі.

Суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин та правильно застосував норми матеріального права, як і усіляко сприяв поданню стороною відповідача доказів у заперечення позовних вимог позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом, як і вірно відмовив у застосуванні положення ст. 625 ЦК України, як штрафних санкцій, на суму заборгованості.

Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна