Справа № 159/223/24
Провадження № 2-о/159/58/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Денисюк Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.,

представника заявника Сидорук О.В.,

представника заінтересованої особи Управління соціальної та ветеранської політики виконавчого комітету Ковельської міської ради Шуляк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за заявою: адвоката Сидорук Ольги Василівни, яка діє в інтересах заявника ОСОБА_1 ,

з участю заінтересованих осіб:

1) Управління соціальної та ветеранської політики виконавчого комітету Ковельської міської ради,

2) Ковельської міської ради,

3) Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року до суду надійшла заява адвоката Сидорук О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , з участю заінтересованих осіб: Ковельської міської ради і Управління соціальної та ветеранської політики виконавчого комітету Ковельської міської ради, про встановлення факту постійного догляду заявником за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка згідно з висновком лікувально-консультативної комісії закладу охорони здоров`я №080-4/о №2529 від 22.09.2023 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

В обґрунтування заяви вказує, що ОСОБА_1 спільно проживає зі своєю матір`ю у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і добровільно на безоплатній основі здійснює за нею постійний догляд. Інші рідні, зокрема донька ОСОБА_2 , проживають окремо і не мають можливості надавати відповідну допомогу. Підтвердження факту постійного догляду має для заявника юридичне значення, а саме можливість лікування матері як на території України, так і за кордоном, а також породжує виникнення права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Посилаючись на відсутність позасудового порядку доведення факту постійного догляду за особою, заявник просить встановити цей факт в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні.

Ухвалою від 15.02.2024 до участі в справі залучений в якості заінтересованої особи Волинський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 просила заяву задовольнити, звертає увагу суду на відсутність іншого позасудового порядку для встановлення даного факту.

Так, згідно з абзацом 9 частини першої статті 23 Закону №3543 від 21.10.1993 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

ОСОБА_1 проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 , 1941 року народження, яка за висновком МСЕК потребує постійного стороннього догляду.

У складеному Управлінням соціальної та ветеранської політики виконавчого комітету Ковельської міської ради Акті від 06.10.2023 зазначено, що ОСОБА_1 дійсно здійснює догляд за ОСОБА_2 .

Однак, цей Акт не містить вказівки, що такий догляд є постійним, тому, на думку заявника, підтвердити факт постійного догляду за матір`ю він може лише шляхом встановлення відповідного факту.

Заінтересована особа Управління соціальної та ветеранської політики виконавчого комітету Ковельської міської ради (далі Управління) направила суду письмові пояснення у справі, в яких просила відмовити у задоволенні заяви, оскільки заявник працевлаштований, а тому не може здійснювати постійний догляд за матір`ю.

Крім того, встановлення факту постійного догляду породить спір про право заявника на отримання передбаченої Законом України «Про соціальні послуги» компенсації на догляд, у той час, як заявник із такою заявою до управління не звертався.

У поясненнях зокрема зазначено, що 04.10.2023 заявник звернувся до Управління із заявою про надання йому акта встановлення факту здійснення догляду за матір`ю гр. ОСОБА_2 , відповідно до п.2-1 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1995р. №57.

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 10.11.2022 №330, затверджений Порядок складання акту встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І чи II групи та особами, які потребують догляду та форму такого акту. Складання акту проводиться уповноваженими особами, визначеними постановами Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 №1040 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі» та від 23.09.2020 №859 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги догляду на непрофесійній основі» на підставі письмового звернення особи з інвалідністю І чи II групи, особи, яка потребує постійного догляду або особи, яка здійснює догляд до управління соціальної та ветеранської політики.

06.10.2023, з метою визначення рухової активності гр. ОСОБА_2 , уповноваженими особами було проведене обстеження за адресою: АДРЕСА_1 та визначений ступінь індивідуальних потреб та оцінку можливостей виконання елементарних та складних дій, що становила 16,5 балів, а це нижче 54 балів, тому гр. ОСОБА_2 потребує надання соціальних послуг. Таким чином був встановлений факт здійснення заявником догляду за гр. ОСОБА_2 .

Управління не погоджується з твердженням, що цей догляд постійний, оскільки заявник працевлаштований. Постійний догляд це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, що надається суцільним порядком.

Якщо заявник має намір здійснювати догляд на непрофесійній основі за особою похилого віку з когнітивними порушеннями та отримувати відповідну компенсацію, він повинен звернутися до Управління із відповідною заявою і відповідати вимогам, визначеним статтею 13 Закону України «Про соціальні послуги».

Представник Управління Шуляк Л.В. в судовому засіданні надані письмові пояснення підтримала, у задоволенні заяви просила відмовити.

Від заінтересованих осіб : Ковельської міської ради, Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки пояснень не надходило, їх представники в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За матеріалами справи заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони зареєстровані та спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з висновком лікувально-консультативної комісії закладу охорони здоров`я форми 080-4/о №2529 від 22.09.2023 ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує: догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Здійснення догляду заявником за ОСОБА_2 підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду, складеним 06.10.2023 управлінням соціального захисту населення.

Зі змісту заяви вбачається, що встановлення факту постійного догляду за ОСОБА_2 необхідне з метою реалізації останньою прав, передбачених законодавством про соціальний захист населення, а також заявнику для виникнення прав і обов`язків, передбачених законодавством про військову службу під час мобілізації.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України ).

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж ті, що вказані у частині першій цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 зроблений висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За змістом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суд повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суд мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.

Визначаючи, чи пов`язується із встановленням зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, Верховний Суд застосовує приписи статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Отже, цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляд заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

У цій справі мета звернення заявника до суду полягає у наданні йому певного правового статусу, який має значення щодо проходження військової служби та надання соціальних послуг.

Так, основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах визначені Законом України «Про соціальні послуги» (далі Закон).

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 13 цього Закону фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:

1) особами з інвалідністю I групи;

2) дітьми з інвалідністю;

3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;

4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;

5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

Процедуру оформлення догляду за особами похилого віку, визначено Порядком підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 №430, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 № 1040, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859.

Вказані нормативно-правові акти визначають порядок отримання статусу фізичної особи, яка надає соціальні послуги з догляду, перелік документів, що подають до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення особи, які потребують догляду, та особі, які здійснюють такий догляд, порядок внесення відомостей про таких осіб до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, отримання витягу з такого Реєстру.

Формування реєстру здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2021 № 99.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону рішення про відмову у наданні соціальної послуги може бути оскаржене у судовому порядку.

Такий спір є публічно-правовим.

Щодо встановлення юридичного факту з метою реалізації заявником прав і обов`язків, передбачених законодавством про військову службу під час мобілізації, то такі вимоги також пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, і не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до абзацу 12 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: особи, зайняті постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного догляду зводяться до визнання за ним певного соціально-правового статусу визнання особою, зайнятою постійним доглядом, яка відповідно до закону не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Проте, питання визнання військовозобов`язаного таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, відноситься до компетенції державних органів, які ведуть військовий облік та здійснюють мобілізацію, і таке питання лежить у сфері виключно публічно-правових відносин.

Як пояснила в судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Сидорук О.В. заявник не звертався до територіального центру комплектування із заявою про отримання права на відстрочку від призову під час мобілізації і не надавав наявний у нього Акт встановлення факту догляду від 06.10.2023, він лише припускає, що йому буде відмовлено.

Проте недопустимим є ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки доказів, які становлять предмет доказування у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення передумов для визнання доказу допустимим (правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 23.05.2022 у справі 539/4118/19).

Дії чи бездіяльність Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо здійснення мобілізаційних заходів стосовно заявника можуть бути оскаржені ним в судовому порядку. За предметом та можливими правовими наслідками цей спір існуватиме у сфері публічно-правових відносин, на який поширюється юрисдикція Волинського окружного адміністративного суду.

Оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закриває провадження у справі.

Керуючись статтею 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за заявою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення факту постійного догляду, - закрити.

Роз`яснити заявнику право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства до Волинського окружного адміністративного суду (м. Луцьк, вул.Словацького,3).

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне найменування сторін:

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник заявника ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа - Управління соціальної та ветеранської політики виконавчого комітету Ковельської міської ради, , адреса: м.Ковель, вул. Незалежності, 148.

Заінтересована особа Ковельська міська рада, , адреса: м.Ковель, вул. Незалежності, 73.

Заінтересована особа - Волинський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, , адреса: м.Луцьк, вул. Теремнівська, 85А.

Повне судове рішення складене 19.03.2024.

Головуючий Т. В. Денисюк