14.03.2024 Провадження по справі № 2/940/158/24
Справа № 940/105/24
РІШЕННЯ

Іменем України

14 березня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області у складі :

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Мудрик Н.А.

розглянувши в приміщенні суду в м. Тетієві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2916138 від 08.02.2022 року у розмірі 30077,48 грн. та понесених судових витрат увигляді сплаченого судового збору в сумі 3028,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 08.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2916138, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника (п. 7 Кредитного договору). 19.07.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19072023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.07.2023 року до договору факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки у розмірі 30077,48 грн, яка складається із: 6000 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу, 24077,48 грн.- сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Однак, всупереч умовам кредитного договору, відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконала, тому, позивач просить у судовому порядку стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 2916138 від 08.02.2022 року у розмірі 30077,48 грн.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 12.02.2024 року відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачці роз`яснено право подавати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, зокрема право суду вирішити спір за наявними матеріалами справи.

27.02.2024 року від представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Колосова А.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що з позовом не погоджується, вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано доказів у підтвердження того, що ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало на будь-який належний відповідачці ОСОБА_1 розрахунковий рахунок грошові кошти в сумі 6000 грн. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Водночас, з переліку доказів, які долучив позивач до своєї позовної заяви вбачається, що позивачем не надано жодного первинного бухгалтерського документа, що підтверджував факт здійснення господарської операції, в тому числі, надання кредитних коштів первісним кредитором відповідачці, оплати відповідачкою певних сум по кредитним договорам, тощо. Також зазначено, що докази, які надав позивач не є первинними бухгалтерськими документами, а отже, не можуть бути належними та допустимими доказами існування заборгованості чи встановлення її розміру. Крім того, в матеріалах не зазначено в який саме день відповідачка отримала кредитні кошти. Разом з тим, зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги за договором факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Також вважає, що позивачем не доведено факт підписання відповідачкою ОСОБА_1 кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора або електронно цифровим підписом відповідачки(а. с. 50-67).

04.03.2024 року до суду від представника позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Летун Т.В.через електронний суд надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначила, що обставини, на які посилається сторона відповідачки у відзиві на позовну заяву, є не обгрунтованими, недоведеними, суперечать умовам укладеного правочину та ніяким чином не впливають на наявність у відповідачки забогованості за кредитним договором. Крім того, зазначає, що кредитний договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до чинного законодавства України. Позивач не володіє та не може володіти доказами отримання саме відповідачкою одноразового ідентифікатора, який було надіслано на телефонний номер, який було вказано позичальником в заяві. На підтвердження факту зарахування кредитних коштів на рахунок відповідачки позивачем надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024 року, з якого вбачається, що 08.02.2022 року було успішно перераховано кошти в сумі 6000 грн. на картку клієнта НОМЕР_1 , реквізити якої надані відповідачкою з метою отримання кредиту. Щодо нарахування відсотків, представник позивача зазначила, що нарахування заборгованості здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до нього, а саме через неналежне виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань і було нараховано суму заборгованості первісним кредитором. Разом з тим, представником позивача на підтвердження факту відступлення права вимоги додатково надано копії договору факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року укладеному між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», акту прийому-передачі Реєстру боржників задоговором факторингом № 19072023 від 19.07.2023 року, реєстру боржників та платіжної інструкції № 19960 від 21.07.2023 року, які містять підписи сторін. (а. с. 68-120).

11.03.2024 року через електронний суд від представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Колосова А.В. надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначив, що відповідь на відзив подана представником позивача в частині клопотання про долучення доказів підлягає залишенню без розгляду, так як позивачем пропущено строки подання доказів, оскільки такі докази не подані разом з позовною заявою, та розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, представник відповідачки зазначає, що в позовній заяві або відповіді на відзив відсутні посилання про причини неподання доказів у встановлений строк. Разом з тим, представником позивача не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування коштів відповідачці на підставі кредитного договору № 2916138 (а. с. 121-127).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 08.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2916138, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати відповідачці кредит у розмірі 6000,00 грн, строком на 360 днів, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити за користування ним проценти в розмірі 1,99% в день. Перед підписанням вказаного кредитного договору відповідачка вказала свої дані, після чого, підписала його електронним підписом з одноразовим ідентифікатором К587, що в свою чергу свідчить про те, що остання погодилась з умовами кредитного договору. ТОВ «Лінеура Україна» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачці грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. (а. с. 5-17).

З долученого представником позивача до відповіді на відзив від 04.03.2024 листа № 2643_36 від 04.03.2024 року вбачається, що між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір на переказ коштів ФК-19/03-21 від 2019-03-12, відповідно до якого ТОВ «Універсальні платіжні рішення» 08.02.2022 року о 16:53:09 здійснило перерахунок грошових коштів на платіжку картку відповідачки у розмірі 6000,00 грн. (а. с. 99а).

19.07.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»був укладений договір факторингу № 19072023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»право грошової вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2916138, укладеним 08.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 (копія договору; акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року; витяг з Реєстру боржників за договором факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року а. с. 18-21).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2916138 від 08.02.2022 року за період з 19.07.2023 року по 31.12.2023 року, заборгованість відповідачки ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» станом на 31.12.2023 року становить 30077,48 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості по основною сумою заборгованості; 24077,48 грн. - сума заборгованості за відсотками (а. с. 23).

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 2916138 від 08.02.2022 року, за яким виникла спірна заборгованість, укладений в електронній формі у спосіб, визначений законом, підписаний електронними підписами сторін в порядку, визначеному п. 9.7.1 кредитного договору та всупереч таким запереченням відповідача, містить посилання на електронний підпис позичальника одноразовим ідентифікатором К587 із зазначенням дати та часу накладення такого підпису, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Своїм підписом на вказаному договорі відповідачка ОСОБА_1 також підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту і сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.

Також, зі змісту договору вбачається, що він містить вичерпну інформацію про відповідачку, її анкетні дані, паспорт, ідентифікаційний код, місце проживання, засоби зв`язку, реквізити належного клієнту карткового рахунку для перерахування кредитних коштів та інші персональні дані, які, як вбачається із преамбули договору, зазначаються клієнтом самостійно в Особистому кабінеті.

Відповідачка ОСОБА_1 в належний спосіб не спростувала таких висновків суду, а також, відповідачка не спростувала розмір та розрахунок суми боргу.

Крім того, суд вважає необґрунтованими твердження представника відповідачки щодо відсутності доказів на підтвердження зарахування коштів на платіжну картку, яка належить їй, оскільки даний факт підтверджується наявним в матеріалах справи листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024 року, з якого встановлено, що 08.02.2022 року було успішно перераховано кошти в сумі 6000 грн. на картку НОМЕР_1 (а. с. 99а).

Водночас, відповідачкою не надано суду і не представлено належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Самою відповідачкою факт отримання грошових коштів за кредитними договорами в відзиві не спростовується належними доказами.

Разом з тим, до твердження представника відповідачки про відсутність доказів на підтвердження факту переходу права вимоги за договором факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суд відноситься критично, оскільки представником позивача було надано суду належним чином завірені копії документів, що свідчать про належні правові підстави для переходу права вимоги до відповідачки. Таким чином, договір факторингу укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідачки.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 30077,48 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 24077,48 грн. - сума заборгованості за відсотками, що підтверджується витягом з реєстру боржників за договором факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року, розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за період з 19.07.2023 року по 31.12.2023 року (а. с. 22, 23).

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити повністю, оскільки відповідачкою порушено умовивищезазначених договорів та не виконано взятих на себе зобов`язань.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 55312 від 16.01.2024 року (а.с. 1), а тому суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує його з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 525-527, 530, 610, 625, 629, 1046, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , юридична адреса: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032, реквізити IBAN № НОМЕР_3 в АТ «ТАСкомбанк», заборгованість за кредитним договором № 2916138 від 08.02.2022 року у розмірі 30077 (тридцять тисяч сімдесят сім) гривень 48 копійок та понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 19 березня 2024 року.

Суддя С.В. МАНДЗЮК