Справа № 336/5326/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), цивільну справу №336/5326/21 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

за участі сторін: представника позивача за довіреністю Ременюк Т.О., представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Уткіна О.Е.,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокатка Ременюк Т.О. 03.07.2021 за допомогою засобів поштового листування звернулась до суду в інтересах позивача із вказаним позовом, за змістом якого просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 138 992,84 гривень, а саме: за кредитом у сумі 103 194,14 гривень, за відсотками 28 198,70 гривень, по штрафам 7 600,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.06.2018 між Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про надання особистого кредиту №500809663. Відповідно до умов договору відповідачеві надано кредит в сумі 105 377,64 гривень, із фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 23%, кінцевим терміном повернення кредиту - 06.06.2023. Відповідно до умов договору відповідачка зобов`язалась в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту.

Так, за змістом позовної заяви, позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у вказаній сумі. У порушення умов договору відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 16.06.2021 має прострочену заборгованість в сумі 138 992,84 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом 103 194,14 гривень; заборгованості по відсоткам 28 198,70 гривень. Розмір неустойки, нарахований відповідно до ст.549, 550 ЦК України, становить 7 600,00 гривень. ЇЇ нарахування пов`язано із систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту.

Крім того, відповідно до умов договору, у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором. Зважаючи на невиконання відповідачкою зобов`язання стосовно повернення кредиту позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками та неустойкою.

На підставі наведеного, з підстав, передбачених ст. 11, 509, 525-526, 549, 554, 623-625 ЦК України, представниця позивача просить задовольнити позов у вказаній сумі.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.10.2022 (головуючий суддя Карабак Л.Г.) ухвалено позов задовольнити. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитом № 500809663 від 05.06.2018, яка наявна станом на 16.06.2021 в сумі 138 992,84 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 103 194,14 грн.; заборгованості по відсоткам 28 198,70 грн., неустойки 7 600 грн., а також судові витрати в розмірі 2 270 грн.

Заявниця 10.08.2023 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, просить поновити їй строк на звернення з заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.10.2022. Також заявниця просить заочне рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.10.2022 скасувати та призначити справу до розгляду по суті за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.08.2023 заяву про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі №336/5326/21 за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - прийнято до провадження. Визначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.11.2023 постановлено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання до суду заяви про перегляд заочного рішення від 24.10.2022 по даній цивільній справі задовольнити, поновивши вказаний строк, як такий, що пропущений з поважних підстав. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 24.10.2022 також постановлено задовольнити. Скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2022 у справі №336/5326/21, провадження №2/336/519/2022 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11.12.2023 залучено до участі у справі Акціонерне товариство «Сенс Банк» (, адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) як правонаступника позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк». Визнано явку представника позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» під час розгляду справи обов`язковою, судове засідання відкладено.

В судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_2 підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, визначених у позовній заяві, пояснення, подані 27.02.2024, вважає заперечення сторони відповідача необґрунтованими, просить задовольнити позов в повному обсязі.

Зазначає, що сума заборгованості, яку просить стягнути банк, є актуальною на час розгляду справи. До укладення договору позичальниця була ознайомлена у письмовій формі про: мету кредитування, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту, строк, на який одержано кредит, варіанти його повернення тощо, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи позичальника, при цьому вона свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його.

Крім того, саме завдяки даному кредитному договору виконані зобов`язання ОСОБА_1 за первісним кредитним договором, укладеним із ПАТ «Альфа-Банк», за яким позичальниця також мала прострочену заборгованість.

Представниця позивача наголосила, підтримавши подані до справи письмові пояснення, що форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином сторона позивача вважає підтвердженим факт сплати заборгованості за первісним кредитним договором, умови якого порушила ОСОБА_1 , саме 06.06.2018, що видно з розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку (за договором №500641488 від 16.01.2018).

Представник відповідачки адвокат Уткін О.Є. під час розгляду справи проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, підтримав обґрунтування, наведене у письмових поясненнях від 01.02.2024 (від імені відповідачки), зазначивши, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погашення банком заборгованості ОСОБА_1 за первісним кредитом, наданим ПАТ «Альфа-Банк» (№500641488 від 16.01.2018). Крім того, його довірителька, здійснюючи сплату кредиту, вважала, що ці платежі враховуються саме за первісним кредитним договором.

Разом з цим, стороною відповідача не спростовувався власне факт укладення ОСОБА_1 кредитного договору від 05.06.2018, а також розміри та дати внесення платежів в рахунок погашення кредитної заборгованості, суми яких підтверджені стороною позивача за матеріалами справи відповідно до розрахунку, доданого до позовної заяви.

Окремо представник відповідача зауважив, що стороною позивача не надано доказів, спрямованих на обов`язкове досудове врегулювання спору щодо стягнення заборгованості за споживчим кредитом. Також відповідно до доводів сторони відповідача паперовий документ «Акцепт пропозиції... від 05.06.2018 (а.с. 10-11), в якому відсутня вказівка на посадову особу, на її повноваження, реквізити довіреності, з підписом невідомої особи та печаткою, - не можна вважати Акцептом пропозиції укласти договір (оферти) в розумінні ст.641, 642 ЦК України.

За приписами ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

Судом встановлено, що 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну назви АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», на підтвердження чого у справі міститься витяг з державного реєстру банків АТ «Сенс Банк» від 02.12.2022, досліджений судом. У матеріалах справи також наявний статут АТ «Альфа-Банк», що є правонаступником ПАТ «Альфа-Банк» (п.1.2 загальних положень).

05.06.2018 ОСОБА_1 звернулася до АТ «Альфа-Банк» з пропозицією укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, а саме Офертою на укладання угоди про надання кредиту №500809663 на умовах продукту «рефінансування беззаставних кредитів».

У оферті вказані паспортні дані клієнта банку. Сума кредиту 105 377,64 гривень (п.1), процентна ставка за користування кредитом 23% (п.2), тип фіксована, дата остаточного повернення кредиту 06.06.2023 (п.4). П. 5 оферти клієнт банку пропонує надання їй кредиту для повернення заборгованості за кредитним договором №500641488 від 16.01.2018 шляхом безготівкового перерахування на вказаний рахунок позичальника у ПАТ «Альфа-Банк» у сумі 105 377,64 гривень.

Згідно з п.5.1 позичальник ОСОБА_1 пропонує днем надання кредиту вважати день списання кредитних коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані у п.5 оферти.

За змістом п.7 позичальник також пропонує визначені платежі з повернення кредиту здійснювати щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених Угодою про надання кредиту та відповідно до Графіку платежів (додатку №1 до оферти).

Крім того, у п.10 оферти позичальник пропонує всі відносини із банком врегулювати договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами, доповненнями та додатками до нього, що укладений між ОСОБА_1 та банком, розміщений на сайті банку. Умови угоди про надання кредиту для ОСОБА_1 є повністю зрозумілими. Суд наголошує, що в обґрунтування позовних вимог представник позивача не наводить жодного посилань на положення договору, розміщені в інтернет-мережі, у будь-якій редакції, а виключно на положення Угоди про надання кредиту, яку складають оферта, акцепт та додаток №1, наявні у справі.

Судом встановлено, що сплата штрафу запропонована ОСОБА_1 у п.11 оферти у сумі 100 гривень за кожне допущене прострочення платежу у випадку акцептування оферти, зокрема, у випадку повного або часткового прострочення повернення кредиту та / або сплати процентів за користування ним та / або комісій, та якщо прострочення платежу триває від 1 до 4 календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. В разі тривалості прострочення більше 5 календарних днів додатково пропонується сума штрафу у розмірі 300 гривень у тих самих випадках.

У п.12 ОСОБА_1 підтвердила своє ознайомлення із умовами надання кредиту, нормами Закону України «Про захист прав споживачів», умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до п.15 оферти, угода про надання кредиту вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту на укладання угоди та перерахування банком кредитних коштів за вказаними вище реквізитами (у п.5 оферти). Проставлення підпису позичальника, яким засвідчено оферту, стороною відповідача визнається.

Зміст оферти на умовах, запропонованих позичальником, повністю відображений у акцепті пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту №500809663 від 05.06.2018, дослідженому судом, а саме всі істотні умови договору.

Згідно з п.13 акцепту, оферта на укладання угоди про надання особистого кредиту та акцепт пропозиції складають єдиний документ Угоду про надання особистого кредиту, яка вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту на укладання угоди та перерахування банком кредитних коштів за вказаними реквізитами (у п.5 акцепту).

Додаток до Угоди №1, засвідчений підписами сторін, також містить усі істотні умови угоди, що відповідні за змістом як оферті, так і акцепту, крім того, у ньому розміщений узгоджений сторонами графік платежів (ануїтетних), які має вносити позичальник на виконання своїх зобов`язань за договором.

Судом також досліджено анкету-заяву ОСОБА_1 від 05.06.2018 із її підписом, що засвідчує ознайомлення із умовами кредитування та засвідчену ОСОБА_1 копію паспорту.

За змістом даної анкети-заяви позичальниця своїм підписом підтвердила, зокрема, свою згоду на право банку на дострокове звернення до суду з метою стягнення усіх складових заборованості в разі неможливості здійснення нею платежу чи виконання інших умов угоди (п.2.1.11).

Таким чином, відповідно до умов договору, відповідачка зобов`язалась в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту. У разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором.

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у визначений сторонами спосіб. У порушення умов договору відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 16.06.2021 має прострочену заборгованість в сумі 138 992,84 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом 103 194,14 гривень; заборгованості по відсоткам 28 198,70 гривень. Розмір неустойки (штрафу) становить 7 600,00 гривень. Останній платіж здійснено позичальником, що видно з дослідженого розрахунку заборгованості, - 17.01.2020, заборгованість зі сплати платежів відповідно до умов договору вперше виникла з 06.07.2018, нарахування за договором припинені з 25.08.2020. Штрафи за невиконання умов кредитного договору нараховувались з 06.08.2018 у сумі 400,00 гривень щомісячно до 06.02.2020, окрім двох місяців. Відповідно до даних розрахунку, дійсно, у вказані періоди нарахування штрафів позичальником допущено порушення умов договору щодо строків та сум повернення кредиту (тіла та процентів за користування кредитними коштами), що в повній мірі підтверджує доводи сторони позивача.

Крім того, відповідно до виписки по особовим рахункам від 14.11.2023, підтверджено зарахування кредиту на рахунок ОСОБА_1 саме 06.06.2018, при цьому, вказаний рахунок, на який зараховано кошти, відповідає зазначеному у оферті та акцепті (№1488). Вказане зарахування видно й з розрахунку заборгованості за договором №500641488 (кредит наданий 16.01.2018), відповідно до якого заборгованість після зарахування коштів 06.06.2018 за даним договором за ОСОБА_1 відсутня. Вказаний розрахунок доданий до письмових пояснень представника позивача адвокатки Ременюк Т.О. від 27.02.2024, на виконання ухвали суду, занесеної до протокола судового засідання.

Крім того, судом досліджено й виписку по особовим рахункам від 26.02.2024 за період з 16.01.2018 по 06.06.2018 (рахунок № НОМЕР_1 ), за даними якої вказано док.№20962 від 06.06.2018, що свідчить про перерахування банком коштів у сумі 105 377,64 гривень та їх зарахування на рахунок позичальника у вказану дату за кредитним договором №500641488 від 16.01.2018 (передостанній та останній аркуші виписки).

Правильність нарахувань розміру заборгованості на час розгляду справи відповідачем не спростована, належного контррозрахунку не надано.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання.

Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України).

Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.1, 2 ст.639 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.1,2 ст.640 ЦК України).

Крім того, відповідно до положень ст.641-643 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Так, за матеріалами справи 05.06.2018 ОСОБА_1 здійснено оферту (пропозицію укласти договір) на укладення угоди про надання кредиту, прийняту банком ПАТ «Альфа-банк», правонаступником якого є позивач. Оферта містить всі істотні умови договору і виражає намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття іншою стороною правочину. Відповідно до наявних доказів цього ж дня банком в повній і безумовній формі прийнято пропозицію ОСОБА_1 (акцептовано оферту). Разом з цим, ПАТ «Альфа-Банк» здійснено перерахування кредитних коштів у повному обсязі на рахунок позичальника ОСОБА_1 , що зараховані 06.06.2018. Доказів, що свідчать про відкликання оферти або відповіді на неї сторонами справи не надано.

Суд також враховує, що згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, за нормою ч.1 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У даній справі позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту (тіла), відсотків за користування кредитними коштами та штрафу, нарахованого внаслідок допущення прострочення ОСОБА_1 зі сплати тіла та процентів у розмірах, визначених графіком платежів (додаток №1 до Угоди про надання кредиту). З наданого позивачем розрахунку встановлено систематичність невиконання зобов`язань позичальницею.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч.1 ст.627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Так, стороною відповідача не подано зустрічного позову щодо визнання кредитного договору недійсним. Наявними доказами підтверджено неодноразове погашення позичальницею існуючої заборгованості, проте із порушенням як строку, так і розміру платежів. Суд зауважує, що зазначена угода про надання кредиту вчинена сторонами у належній формі, її умови погоджені сторонами, викладені чітко та зрозуміло, сторони додатково підтверджували про те, що розуміють умови договору та його правові наслідки.

Стосовно доводів сторони відповідача щодо повноважень представника банку суд враховує чек-лист та засвідчені копії документів позичальниці ОСОБА_1 , засвідчені представником ПАТ «Альфа-банк» Дем`яновською Д.О. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, стороною відповідача не надано доказів на підтвердження відсутності повноважень представника банку на підписання акцепту, не вжито під час провадження справи в суді й заходів щодо їх витребування в належний спосіб. Самі по собі пояснення сторони відповідача не можуть свідчити на користь висловлених заперечень.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. За змістом ч. 1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ч.2 ст.241 ЦК України).

Наведена норма застосовується, якщо представник має повноваження на вчинення правочину, але вчиняє його з перевищенням обсягу права на здійснення правочину, який встановлено особою, яку він представляє, та з наступним схваленням такого правочину цією особою, яке полягає у вчиненні дій, що свідчать про прийняття його до виконання. При цьому, наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, передача транспортних засобів, зняття їх з обліку із наданням усіх необхідних документів та прийняття часткової або повної оплати за спірними договорами). Такі правові висновки в подібних правовідносинах наведені в постанові ВСУ від 19.08.2014 у справі № 5013/492/12.

Так, суд погоджується із доводами сторони позивача, що, за неможливості підтвердження повноважень особи (працівника банку), яка поставила свій підпис у акцепті від імені ПАТ «Альфа-Банк», саме по собі звернення до суду представника позивача, повноваження якого підтверджені в належний спосіб, свідчать про схвалення правочину юридичною особою в розумінні ст.241 ЦК України. Крім того, додатково на користь цього факту свідчить й надання кредиту у безготівковий спосіб для погашення ОСОБА_1 її заборгованості за іншим кредитним договором - №500641488 від 16.01.2018.

Суд не приймає доводи сторони відповідача, з урахуванням умов угоди (оферт та акцепту) щодо розповсюдження на угоду, укладену між сторонами 05.06.2018, умов законодавства про споживче кредитування.

Так, згідно з приписами п.11 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Разом з цим, за змістом оферти на укладання угоди про надання кредиту №500809663 від 05.06.2018, як і за змістом акцепту, сторони чітко врегулювали надання кредиту на умовах продукту «рефінансування беззаставних кредитів», що й є цільовим використанням кредитних коштів. Таким чином, даний кредит не є споживчим.

З урахуванням наведених норм, застосованим є саме положення ч.2 ст.1050 ЦК України, згідно з яким якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

В даному випадку досудове врегулювання спору, зокрема, надіслання вимоги про дострокове повернення заборгованості не є обов`язковим, крім того, з урахуванням й змісту анкети-заяви (п.2.1.11) за підписом позичальниці.

За нормою ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом (відповідно до узгодженої сторонами відсоткової ставки 23% річних) у визначеній вище сумі (відповідно до розрахунку).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

За приписами ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо вимог про стягнення штрафу суд виходить з положень ст. 549, 550 ЦК України, якими передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Таким чином, оскільки розмір штрафу, який просить стягнути позивач, повністю узгоджений із умовами його нарахування та розміром, врегульованим сторонами правочину, позов в даній частині також є обґрунтованим.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року по справі № 754/17518/15-ц та аналогічні висновки в постанові від 23 січня 2019 року в справі № 355/385/17, згідно яких у ст. 629 ЦК України закріплено обов`язковість договору.

Загальними вимогами процесуального права визначено й обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо (правові висновки Верховного Суду в постанові від 22 липня 2020 року в справі № 189/2109/18, провадження № 61-19542св19).

На переконання суду, наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору і приймається як належний і достовірний доказ.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 14 липня 2020 року по справі № 367/4970/13-ц, заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник не надав суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Так, суд виходить з презумпції правомірності та чинності правочину у формі акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №500809663 від 05.06.2018, підписаної ОСОБА_1 , яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб.

Крім того, згідно з позицією Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року по справі №464/4985/15-ц, твердження відповідачки про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості (виписки по особовим рахункам).

Відповідачем у даній справі не спростовано обставин отримання та використання нею кредитних коштів та розміру заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку.

Враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач, не повернуті, суд приходить до висновку, що кредитодавець вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника суми заборгованості за кредитним договором №500809663 від 05.06.2018, що існує станом на 16.06.2021, у сумі 138 992,84 гривні, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у сумі 103 194,14 гривні, заборгованості за процентами у сумі 28 198,70 гривень, штрафу у сумі 7 600,00 гривень. Тобто, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У даній справі позовні вимоги позивача задовольняються судом в повному обсязі, що зумовлює висновок суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судових витрат по сплаті судового збору у сумі 2 270,00 гривень.

Керуючись ст. 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 141, 178, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 272-274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за договором №500809663 від 05.06.2018, що існує станом на 16.06.2021, у сумі 138 992,84 гривні (сто тридцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 84 копійки), яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у сумі 103 194,14 гривні (сто три тисячі сто дев`яносто чотири гривні 14 копійок), заборгованості за процентами у сумі 28 198,70 гривень (двадцять вісім тисяч сто дев`яносто вісім гривень 70 копійок), штрафу у сумі 7 600,00 гривень (сім тисяч шістсот гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 270,00 гривень (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Реквізити сторін: Акціонерне товариство «Сенс Банк», , адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адрес реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 27.04.2024 (відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України).

Суддя Л.А. Вайнраух