ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

Справа № 712/11457/19
Провадження № 22-ц/821/642/24
Категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря Ярошенка Б. М.,

учасники справи:

скаржник (стягувач) ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

заінтересована особа Перший відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 12 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , у складі головуючого судді Романенко В. А., повний текст ухвали складено 16 лютого 2024 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою, в якій просила визнати постанову про результати перевірки виконавчого провадження від 12 січня 2024 року, винесену у виконавчому провадженні № 68129406 начальником Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко Альоною Миколаївною неправомірною.

Скасувати постанову про результати перевірки виконавчого провадження від 12 січня 2024 року, винесену у виконавчому провадженні № 68129406 начальником Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко Альоною Миколаївною.

Визнати вимогу № 501 від 03 січня 2024 року, складену старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорною Світланою Андріївною у виконавчому провадженні № 68129406 такою, що не відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Скасувати вимогу № 501 від 03 січня 2024 року складену старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорною Світланою Андріївною.

Скарга мотивована тим, що 03.01.2024, під час здійснення виконавчого провадження № 68129406, старший державний виконавець Чорна С. А., склала вимогу № 501 та надіслала її сторонам виконавчого провадження № 68129406 на їх електронні адреси. Вимога була виготовлена поза шаблонами документів, визначених автоматизованою системою виконавчого провадження, що є грубим порушенням Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016, № 2432/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1126/29256. Вищевказана вимога, була надіслана сторонам виконавчого провадження начебто у формі електронного документа, проте без накладання кваліфікованого електронного підпису та без застосування засобів кваліфікованого електронного підпису, тому така вимога в цьому аспекті також не є законною. Складання виконавцем письмової вимоги є одним із видів його рішень, які він приймає у випадках, встановлених законом, а не за своїм суб`єктивним бажанням.

Стягувач ОСОБА_1 вважає, що саме фактом створення вимоги № 501 від 03 січня 2024 року, було створено умови для перешкоджання реальному виконанню рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/114547/19, так як цим рішенням державний виконавець фактично змінив необхідність у застосуванні заходів примусового виконання рішення, що співмірні до обсягу вимог за судовим рішенням.

Саме з причини прийняття державним виконавцем незаконного рішення у формі вимоги, яке вона вважає співмірним заходом примусового виконання, судове рішення не було виконано. За цих обставин були порушені права та законні інтереси як стягувача, так і малолітньої дитини та було з боку державного виконавця допущено втручання у їх сімейне життя.

Не погоджуючись із підставами, формою та змістом вимоги № 501 від 03.01.2024, стягувач у виконавчому провадженні № 68129406, ОСОБА_1 подала відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» скаргу до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

12 січня 2024 року, начальник Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А. М., за результатами перевірки виконавчого провадження № 68129406, винесла постанову, відповідно до якої скаргу ОСОБА_1 залишино без задоволення. Вимогу визнано такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Інформація зазначена керівником органом ДВС у частині направлення постанови сторонам не є повною, так як не містить відомостей про те, коли постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена сторонам та коли сторонами виконавчого провадження цей процесуальний документ був отриманий.

Вимога № 501 від 03.01.2024, не є заходом примусового виконання рішення, так як положеннями ч. 1 ст. 13 (Строки прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій) Закону України «Про виконавче провадження», вимога виконавця визнається одним із видів процесуальних рішень виконавця, які він має повноваження приймати у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З урахуванням положень п. 8 ч. 1 ст. 2 (Засади виконавчого провадження), положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 (Обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців) Закону України «Про виконавче провадження», вимога № 501 від 03.01.2024 не є співмірним заходом примусового виконання до обсягу вимог, що встановлені рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року.

Інформація, що зазначена в абзацах з 7 по 14 мотивувальної частини постанови, свідчить про те, що керівник органу ДВС, яка зобов`язана в силу своєї посади володіти знаннями щодо внутрішньої структури нормативно-правового акту, не знає, що така інформація міститься не у частинах 9 та 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, а у пунктах 9 та 12 Розділу І (Загальні положення) Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Отже, очевидним є факт професійної некомпетентності керівника органу ДВС, який дозволяє у процесуальних документах поширювати свою правову безграмотність.

Інформація, що зазначена в абзаці 15 мотивувальної частини постанови, свідчить про те, що керівник органу ДВС, яка зобов`язана в силу своєї посади володіти знаннями щодо внутрішньої структури нормативно-правового акту, не знає, що така інформація міститься не у частині 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, а у пункті 13 Розділу І (Загальні положення) Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Згідно інформації, що зазначена в абзацах 16 та 17, у разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи. При цьому начальник Першого відділу ДВС у місті Черкаси Бондаренко А. М., не надає доказів, що вимога № 501 була складена не за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження у зв`язку із відсутністю у виконавця доступу до такої системи (наприклад за відсутності електропостачання), як і не надає доказів, що після відновлення роботи автоматизованої системи виконавчого провадження, цей документ було внесено до системи.

У абзацах з 18 по 23 мотивувальної частини постанови, керівник органу ДВС, намагається за рахунок цитування окремих положень нормативно-правового акту, поширити стягувачу виконавчого провадження недостовірну інформацію, про те, що старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорною С. А. при виконанні виконавчого провадження № 68129406 дотримано вимоги ст. ст. 18, 27 та розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме: вимога державного виконавця складена відповідно до вимог чинного законодавства та має юридичну силу, надіслана сторонам у відповідності до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Очевидно керівник органу ДВС, мала на увазі статтю 28, а не 27 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює питання виконавчого збору.

Таким чином, мотиви начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А. М., викладені у її постанові від 12 січня 2024 року, у своїй сукупності не є належним обґрунтуванням для:

1. Визнання вимоги № 501 від 03.01.2024, складеної старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорною С. А. такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

2. Залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 № 1 від 03.01.2024 щодо визнання вимоги № 501 від 03.01.2024 такою, що суперечить вимогам закону та її скасування.

Тому ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідною скаргою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2024 року скаргу ОСОБА_1 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання, залишино без задоволення.

Ухвала мотивована тим, що доводи скарги ОСОБА_1 зводяться виключно до незгоди з видом застосованих засобів примусового виконання рішення, а в той же час не мотивуючи, в чому дії державного виконавця суперечать нормам Закону України «Про виконавче провадження» та порушують права скаржника. Враховуючи той факт, що державний виконавець при здійсненні виконавчих дій діяв в межах своїх повноважень, тому начальником Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А. М. правомірно прийнята постанова про результати перевірки виконавчого провадження від 12 січня 2024 року, винесена у виконавчому провадженні № 68129406, а тому не підлягає скасуванню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2024 року та постановити нове рішення, якимвимоги скарги ОСОБА_1 від 19.01.2024 задовольнити в повному обсязі.

Скаржник вважає, що дана ухвала є незаконною та необґрунтованою так як при розгляді скарги судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зауважує, що її скарга від 19.01.2024 стосувалася оскарження не дій чи бездіяльності державного виконавця чи органу примусового виконання, а оскарження рішення посадової особи органу державної виконавчої служби (начальника відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець) та рішення державного виконавця, яке було складено у формі вимоги, що призвели до бездіяльності державного виконавця в частині незабезпечення фактичного виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 та невжитті заходів примусового виконання, співмірних вимогам за рішенням.

Також скаржник вказала, що у виконавчому провадженні № 68129406 жодний державний виконавець з моменту відкриття виконавчого провадження по теперішній час не застосував жодного співмірного заходу для виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липнея 2021 року у справі № 712/11457/19.

Враховуючи викладене, скаржник вважає що, постановивши оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції: не виконав завдання цивільного судочинства та розглянув скаргу не справедливо, та не забезпечив ефективного захисту порушених прав стягувача у виконавчому провадженні; не забезпечив належного судового контролю за виконанням рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19; істотно порушив норми процесуального права, основні засади цивільного судочинства (верховенство права, диспозитивність, змагальність сторін, законність) під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав.

Відзив на апеляційну скаргу

Представник Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2024 року суду є законною, обґрунтованою, у зв`язку із чим просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи

03.01.2024 старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорною С. А., було складено вимогу № 501, якою зобов`язано «боржника ОСОБА_2 виконати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2021 у справі № 712/11457/19 у спосіб, встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07 вересня 2018 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 » на перші вихідні місяця (06.01.2024 з 9-00 год. по 19-00 год. 07.01.2024) за адресою, що визначена виконавчим документом, як місце проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 » /а.с. 14-15/.

Не погоджуючись із підставами, формою та змістом вимоги № 501 від 03.01.2024 старшого державного виконавця Першого ВДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) Чорної С. А., стягувач у виконавчому провадженні № 68129406, ОСОБА_1 подала відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» скаргу до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

12 січня 2024 року, начальник Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А. М., за результатами перевірки виконавчого провадження № 68129406, винесла постанову, якою скаргу ОСОБА_1 № 1 від 03.01.2024 щодо визнання вимоги № 501 від 03.01.2024 такою, що суперечить вимогам закону та її скасування залишено без задоволення. Вимогу старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорної С. А. визнано такою, що відповідає вимогам чинного законодавства /а.с. 16-19/.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення першої інстанції таким вимогам відповідає.

Положеннями ст. 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Положеннями ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служи під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. У випадку, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Частинами 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 4 приведеної статті визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 днів та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконане без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбаченого цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Варто враховувати, що виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами частин першої та другої цієї статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Якщо документ, винесений виконавцем, надсилається у формі електронного документа, на такий документ накладається кваліфікований електронний підпис із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Пунктом 9 розділу I приведеної Інструкції визначено, що вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії.

Згідно до пункту 12 наведеного розділу Інструкції у вимозі, дорученні, запиті виконавця обов`язково зазначаються: найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця або прізвище, ім`я та по батькові приватного виконавця; дата відкриття та номер виконавчого провадження; реквізити виконавчого документа; строк виконання; наслідки невиконання.

Відповідно до пункту 8 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що в своїй скарзі від 19.01.2024 вона не оскаржувала правомірність будь яких дій державного виконавця чи його бездіяльність, а оскаржувала процесуальні рішення, а саме рішення державного виконавця та рішення керівника органу ДВС, який рішення державного виконаця визнав законним.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні в Першому відділлі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 68129406 щодо примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/11457/19 від 16.07.2021 про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07.09.2018 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 ».

Відповідно до рішення служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07.09.2018 ОСОБА_1 встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 : перші та треті вихідні місяця з 09-00 суботи до 19-00 неділі; святкові дні та день народження дитини з 13-00 до 18-00; без присутності батька дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

03.01.2024 старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорною С. А., було складено вимогу № 501, якою зобов`язано «боржника ОСОБА_2 виконати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.202 у справі № 712/11457/19 у спосіб, встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07 вересня 2018 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 » на перші вихідні місяця (06.01.2024 з 9-00 год. по 19-00 год. 07.01.2024) за адресою, що визначена виконавчим документом, як місце проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 ». При цьому зазначено, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Не погоджуючись із підставами, формою та змістом вимоги № 501 від 03.01.2024 старшого державного виконавця Першого ВДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) Чорної С. А., стягувач у виконавчому провадженні № 68129406, ОСОБА_1 подала відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» скаргу до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

12 січня 2024 року, начальник Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А. М., за результатами перевірки виконавчого провадження № 68129406, винесла постанову, якою скаргу ОСОБА_1 № 1 від 03.01.2024 щодо визнання вимоги № 501 від 03.01.2024 такою, що суперечить вимогам закону та її скасування залишено без задоволення.

Вимогу старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорної С. А. визнано такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд дійшов вірного висновку, що доводи скарги ОСОБА_1 зводяться виключно до незгоди з видом застосованого засобу примусового виконання рішення (вимогою № 501 від 03.01.2024), в той же час не мотивуючи, в чому дії державного виконавця суперечать нормам Закону України «Про виконавче провадження» та порушують права скаржника.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що постанова від 12.01.2024, прийнята начальником Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А. М. є правомірною, та такою, що не порушує права заявника, а тому прийшов до висновку про залишення в силі вимоги № 501 від 03.01.2024.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону, оскільки старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорною С. А. при прийнятті рішення шляхом надання вимоги № 501 від 03 січня 2024 року, були виконані обов`язки з виконання судового рішення та вжиті заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень для належного виконання судового рішення.

Отже підстави для визнання спірної вимоги № 501 від 03 січня 2024 року, наданої старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорною С. А. у виконавчому провадженні № 68129406 такою, що не відповідає положенням Законом України «Про виконавче провадження» та її скасування відсутні.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що у виконавчому провадженні № 68129406 жодний державний виконавець з моменту відкриття виконавчого провадження по теперішній час не застосував жодного співмірного заходу виконання рішення від 16.07.2021 у справі 712/11457/19 не заслуговують на увагу, так як скаржник в апеляційній скарзі наголошувала саме на тому, що в скарзі від 19.01.2024 вона не оскаржувала правомірність будь яких дій державного виконавця чи його бездіяльність, а оскаржувала конкретні процесуальні рішення. Отже апеляційний суд не аналізує того які заходи щодо примусового виконання рішення суду, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» були вчинені державним виконавцем у зазначеному виконавчому провадженні в цілому.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Враховуючи той факт, що державний виконавець при здійсненні виконавчих дій діяв в межах своїх повноважень, тому начальником Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А. М. правомірно прийнята постанова про результати перевірки виконавчого провадження від 12 січня 2024 року, винесена у виконавчому провадженні № 68129406, а тому не підлягає скасуванню.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який обґрунтовано їх спростував.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складений 1 травня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко