Провадження № 2/752/622/24
У Х В А Л А

Іменем України

01 травня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Ахмеяна Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду позовну заяву ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Слов`янський базар» про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон та зняття арешту,

встановив:

06.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив скасувати заходи, вжиті державним виконавцем щодо виконання рішення, а саме: скасувати тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, покладене на нього ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.05.2011 у справі № 6-164/11; зняти арешт на нерухоме майно позивача, накладений постановою ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві № НОМЕР_1 від 14.07.2017; зняти арешт на все нерухоме майно, накладений на підставі постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві № 772/8 від 30.03.2011; зняти арешт на все майно, накладений на підставі постанови № 1390/8 від 19.06.2012 року.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що 26.08.2019 на кордоні у пункті пропуску «Бориспіль» йому було відмовлено у праві виїзду за кордон у зв`язку з наявністю у базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про те, що ОСОБА_1 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.05.2011 року № 6-164/11 тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Листом Голосіївського ВДВС у м. Києві від 05.11.2021 року позивача повідомлено, що на виконанні відділу перебували виконавчі провадження №№ НОМЕР_2, НОМЕР_1, НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4267 від 02.02.2011 року виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТД «Слов`янський базар» у розмірі 158654,35 грн. Станом на 05.11.2021 року зазначені виконавчі провадження завершені та знищені, виконавчий лист повернутий стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Наразі виконавчий лист № 2-4267 від 02.02.2011 на виконанні не перебуває.

Також в межах зазначених виконавчих проваджень виносились постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та були внесені відповідні записи про обтяження до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Арешт накладався на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Оскільки виконавчий документ не перебуває на виконанні у виконавчій службі це є підставою для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду позивача за кордон та скасування арештів на майно.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 4 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 24).

Ухвалою від 16 червня 2022 року залучено до участі у справі № 752/29490/21 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «ТД «Слов`янський базар».

Третя особа ТОВ «ТД «Слов`янський базар» надіслало на адресу суду пояснення від 25 серпня 2022 року у яких ТОВ заперечило проти позову з огляду на наступне.

Зазначає, що 3 листопада 2010 року Печерський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 4267/10 яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТД «Слов`янський базар» заборгованість за договором оренди у сумі 156 964,71, а також судові витрати в сумі 1689,64 грн. На виконання рішення суду Печерський районний суд м. Києва 02.02.2011 видав виконавчий лист по справі. 08.02.2011 року головним державним виконавцем ВДВС Кузьменко Л.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Починаючи з 08.02.2011 року ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду, а тому державний виконавець звернулася до суду про тимчасове обмеження права боржника ОСОБА_1 у виїзді за кордон до виконання рішення суду.

Станом на сьогодні ОСОБА_1 не виконав рішення суду від 03.11.2010 року і не сплатив ТОВ «ТД «Слов`янський базар» жодної копійки, а тому в суду відсутні правові підстави для скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Ухвалою від 23 січня 2024 року підготовче провадження у справі закрито і призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 01.05.2024 року учасники справи відсутні, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, однак про причини неявки суд не повідомили, з будь-якими клопотаннями пов`язаними з розглядом справи до суду не зверталися.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Відповідно до статей 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2010 року у справі № 2-4267/10 за позовом ТОВ «Торговий дім «Слов`янський базар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди, позов ТОВ «ТД «Слов`янський базар» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТД «Слов`янський базар» заборгованість за договором оренди в розмірі 156964,71 грн, а також понесені судові витрати в сумі 1689,64 грн. Рішення набрало законної сили 16.11.2010 року.

На виконання рішення суду 02.02.2011 виданий виконавчий лист.

19.05.2011 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 6-164/11 подання головного державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, пов`язаних з виконанням рішення Печерського районного суду м. Києва.

У відповідь на адвокатський запит, Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 05.11.2021 № НОМЕР_2/3 повідомив, що на виконанні у Відділі перебували виконавчі провадження №№ НОМЕР_2, НОМЕР_1, НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4267 від 02.02.2011 року виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТД «Слов`янський базар» у розмірі 158654,35 грн. Станом на 05.11.2021 року зазначені виконавчі провадження завершені та повернуті стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». З`ясувати в рамках якого виконавчого провадження державним виконавцем спрямовувалось подання про обмеження в праві виїзду боржника за кордон не вбачається за можливе оскільки виконавчі провадження знищені. Перевіркою АСВП встановлено, що станом на 05.11.2021 року на виконанні у Відділі виконавчий лист № 2-4267 від 02.02.2011 не перебуває.

Також в межах зазначених виконавчих проваджень №№ НОМЕР_2, НОМЕР_1, НОМЕР_3 виносились постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та були внесені відповідні записи про обтяження до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Арешт накладався на все рухоме та нерухоме майно боржника (а.с. 19).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.11.2021 року на підставі: постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві № 772/8 від 30.03.2011 (з метою забезпечення виконання рішення суду та згідно заяви стягувача) накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 11007996; постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві № 1390/8 від 19.06.2012 накладено арешт на все нерухоме майно божника та оголошено заборону на його відчуження, реєстраційний номер обтяження: 12652781, зареєстроване 22.06.2012; постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві № НОМЕР_1 від 14.07.2014 накладено арешт на все нерухоме майно божника та оголошено заборону на його відчуження, номер запису про обтяження: 6346905 (спеціальний розділ), зареєстроване 16.07.2014 (а.с. 13).

Як вбачається з інформаційної довідки з АСВП (ВП-спецрозділ) виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4267/10 від 02.02.2011 було відкрито головним державним виконавцем Кузьменко Л.М. 14.07.2014. На підставі заяви стягувача на майно боржника разом з відкриттям провадження накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою від 26.01.2015 року виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи за межі України та зняття арешту на його нерухоме майно, посилаючись на те, що наразі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо боржника, а наявність обтяжень створює перешкоди у реалізації його права власності на майно та права вільно залишати територію України. На підтвердження надав рішення Державної прикордонної служби України від 26.08.2019 року про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16 річного віку ОСОБА_2 , ухвалене заступником начальника з персоналу відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» старшим лейтенантом ОСОБА_3 .

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до частин першої-третьої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року (справа №760/1293/17-ц).

Вбачається, що виконавче провадження № НОМЕР_2 відкрито 08.02.2011 року. Через тривале ухилення боржника від виконання рішення суду в травні 2011 року державним виконавцем направлено до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, яке було задоволено.

Разом з тим суд зазначає, що статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Разом з тим, належних доказів виконання повністю своїх зобов`язань за виконавчим документом, та/або звільнення від цих зобов`язань заявником не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи, а тому наразі обставини, які слугували для застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 не змінилися.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, ч. 5 ст.441 ЦПК України передбачає, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Тобто, вирішуючи питання про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, суд повинен з`ясувати наявність обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Суд вважає, що доводи заяви не відповідають ч. 5 ст. 441 ЦПК України.

Аналізуючи викладене, судом не встановлено наявність обставин для скасування обмежувальних заходів накладених на заявника внаслідок невиконання зобов`язань, які потягли за собою вжиття заходів забезпечення виконавчого провадження, таке як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Враховуючи вищевикладене, заява про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 8 ст. 441 ЦПК України, відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав за яких виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна. В усіх інших випадках, як вбачається з п. 5 ст. 59 цього Закону, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим виконання боргових зобов`язань не підтверджено належними доказами, жодних фінансових документів позивачем не було надано.

При цьому будь-яких доказів, що свідчать про відсутній умисел на ухилення від зобов`язання, а також на підтвердження того, що позивач вчиняв будь-які дії спрямовані на виконання своїх зобов`язань, в матеріалах справи відсутні, відтак не можна стверджувати про очікуване виконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1-22, 441, ЦПК України, суд, -

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Слов`янський базар» про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон та зняття арешту, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Плахотнюк К.Г.