Справа № 524/9667/23
Провадження №2/524/865/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участю секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (в його власних інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) про визначення часток у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року до суду звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_4 (в його власних інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), в якій просили визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , а саме по 1/4 ідеальної частки їм (позивачам).

Залучені до участі у справі учасники справи, які були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, у судове засідання не прибули.

Представник позивачів - ОСОБА_7 просила розглянути справу за власної відсутності та відсутності позивачів.

Відповідач ОСОБА_4 повторно не прибув у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзиви на позов не подавав, позов визнав.

Представник третіх осіб - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування, та Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Бойченко О.С. просила розглянути справу за відсутності представників цих третіх осіб.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним.

Згідно ст. 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутись до суду за його захистом. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом достовірно встановлено, що у червні 1996 року УЖКГ Кременчуцької міської ради Полтавської області на підставі розпорядження від 11 червня 1996 року за № 4386/2 за результатами приватизацції видало Свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.27).

Спадщину, відкриту після смерті ОСОБА_10 було прийнято ОСОБА_3 , відповідачем в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а саме на належну ОСОБА_10 частку у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру, зокрема: - ОСОБА_3 - 1/8 частина, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 по 1/16 частині кожному, що складає загалом - 1/4 частку.

Дані обставини учасниками справи не заперечувалися.

Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

У силу вимог ст. 1268-1270 ЦК України вважається, що позивач фактично прийняв спадщину (весь обсяг спадкового майна, прав та обов`язків, вказаних у ст. 1218 ЦК України), до складу якої увійшла також і належна спадкодавцю частка у праві спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру, оскільки позивач подала заяву про прийняття спадщини.

Також згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини спадщина належить спадкоємцям з часу її відкриття.

Відтак, враховуючи вищевказане обґрунтування та мотивацію позовних вимог, правовий статус спірної квартири підлягає заміні у судовому порядку з режиму спільної сумісної власності на режим спільної часткової власності із визначенням часток такої власності між співвласниками.

Згідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). 3 ч. 1 ст. 368 цього Кодексу постає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч.1 ст. 357 ЦК України при визначенні часток у праві спільної часткової власності частки вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідач та треті особи не подали суду належні і допустимі докази про наявність між сторонами по справі будь яких домовленостей, договорів про зміну розмірів часток у спільній сумісній власності.

Отже частки позивачів та ОСОБА_10 , яка померла у 2020 р., у спірному нерухомому майні на час смерті ОСОБА_10 та станом на день розгляду справи суд вважає рівними.

У ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

У відповідності до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Тому позов підлягає задоволенню і необхідно визначити частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 , а саме по 1/4 ідеальної частки у ході приватизації житла ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Сторони не заявляли про відшкодування понесених ними будь-яких судових витрат.

Керуючись ст. 15, 16, 328, 355, 357, 372 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 137, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (в його власних інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) про визначення часток у спільній сумісній власності - задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у ході приватизації житла належить кожному по 1/4 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 .

Позивачі: - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп: НОМЕР_3 ) зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп: НОМЕР_4 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Треті особи: - орган опіки та піклування - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, юридична адреса: Полтавська область, м. Кременчук, пл. Перемоги, буд. № 2; - Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, юридична адреса: Полтавська область, м.Кременчук, вул. Квітки Цісик, буд. № 38.

Повний текст рішення виготовлено 15 травня 2024 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: