Справа № 482/1589/22
Номер провадження 2/482/246/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сергієнка С.А., за участю секретарів судових засідань Мазанової Ю.О., Алєксєєнко В.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України, ОСОБА_4 , треті особи: Новоодеський відділ державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Денис Вадимович, ОСОБА_5 про визнання недійсними електронних торгів, визнання протоколу та акту недійсними, визнання свідоцтва про право власності недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

27.12.2022 року представник позивача звернулася до суду із позовом до Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України, ОСОБА_4 , треті особи: Новоодеський відділ державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Денис Вадимович, про визнання недійсними електронних торгів, визнання протоколу та акту недійсними, визнання свідоцтва про право власності недійсним. .

Ухвалою суду від 01 червня 2023 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 позовній заяві, представник позивача просила суд:

визнати електронні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» 16.08.2021 із реалізації арештованого майна за лотом №488894, а саме: житлового будинку, загальною площею 101,50 кв.м. та дві земельні ділянки, площею 0,0698 га та 0,0919 га, за адресою: АДРЕСА_2 недійсними;

визнати протокол проведення електронних торгів № 550429 від 16.08.2021 із реалізації арештованого майна за лотом № 488894 недійсним;

визнати акт про проведені електронні торги в.о. начальника Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.08.2021 недійсним;

визнати свідоцтва про право власності серії № НОМЕР_1 від 13.09.2021, свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 13.09.2021, свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 13.09.2021 недійсними;

вирішити питання про судові витрати.

На обґрунтування позову вказувала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.01.2001 року.

31.10.2018 року на підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі № 482/1271/18 шлюб був розірваний.

За час перебування у шлюбі ними за нотаріальними договорами купівлі- продажу було придбане нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, який має наступні характеристики: загальна площа 101, 5 кв.м., житлова площа 60,2 кв. м., позначений літ. А-1; до нього прилягають будівлі та споруди: літня кухня - Б-1, убиральня - В-1, літній душ Г-1, сарай - Д-1, гараж Е-1, гараж-Ж-1, сарай - 3-1, сауна- К-1, огорожа №1-5, споруда № 6 6 та земельні ділянки:

площею 0,0698 га, кадастровий номер :05:032:0026, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

площею 0,0919 га, кадастровий номер :05:032:0031 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за тією ж адресою.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області було відкрито провадження у справі № 482/329/21 про поділ спільного майна подружжя. Станом на момент подання позовної заяви рішення по даній справі ще не прийнято.

Позивачу стало відомо, що спільно набуте нею із ОСОБА_5 нерухоме майно реалізовано на електронних торгах через ДП «Сетам» за борги останнього.

07.03.2021 постійно діючим третейським судом при Регіональній Торгово-промисловій палаті Миколаївській області у справі №3/2021 було прийнято рішення щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суму боргу 532949,14 грн., що еквівалентно 19155,26 доларів США, за офіційним курсом НБУ на 01.04.2021, за договором позики від 23.03.2016 та судові витрати по справі в сумі 8475,39 грн.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10.06.2021 у справі №3/2021 було видано виконавчий лист № 3/2021 на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївській області від 07.05.2021 у третейській справі №3/2021.

Примусове стягнення здійснювалось Новоодеським ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса).

05.07.2021 року головним державним виконавцем Притуляк К.А. Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 65360511 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 боргу у сумі 532949,17 грн. та виконавче провадження № 65960319 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 боргу у сумі 8475,39 грн.

07.07.2021 року головним державним виконавцем Притуляк К.А. Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) була прийняття постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 66016214.

07.07.2021 року головним державним виконавцем Притуляк К.А. Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_5 , а саме: 1) житловий будинок, реєстраційний номер 48, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; 2) земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :05:032:0026, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; 3) земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:032:0031, місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Згідно протоколу проведення електронних торгів № 550429 від 16.08.2021 року по лоту № 488894 ДП «Сетам» учаснику № 1 ОСОБА_4 (код РНКОПП - НОМЕР_4 ) реалізовано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , та земельні ділянки:площею 0,0698 га, кадастровий номер :05:032:0026, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; площею 0,0919 га, кадастровий номер :05:032:0031 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за тією ж адресою.

Відповідно до акта про проведені електронні торги складеним ДП «Сетам» затвердженим в.о. начальника Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.08.2021 ОСОБА_4 придбала вищевказаний лот на електронних торгах ДП «Сетам» 27.08.2021.

У відповідності до свідоцтва про право власності серії № 1410 від13.09.2021 року свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 13.09.2021, свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 13.09.2021, виданого на підставі акта про проведені електронні торги в.о. начальника Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.08.2021 року ОСОБА_4 належить на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду в справі №910/856/17 від 05.06.2018, правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця -учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а отже є договором (правочином).

Такий висновок узгоджується з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру публічних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розділ 6 Тимчасового положення, пп.244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року №152/361, ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно частини першої статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно положень статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

У статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , був придбаний 16.03.2016, тобто за час перебування у шлюбі із позивачем. ОСОБА_3 надавала свою згоду на купівлю даного житлового будинку. Майно і в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання, та за таких обставин, відчуження належної Позивачу частки в житлового будинку на публічних торгах без її згоди порушує її право як співвласника цього майна на вільне користування і розпорядження ним, що є неприпустимим.

У частині першій статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріальногопосвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім' ї.

Згідно ч.3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Отже, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Таким чином, законодавець наділяє обов`язком з`ясувати належність майна чи його частини боржнику та правом звернутися до суду із поданням для визначення частки боржника у спільному майні безпосередньо самого державного виконавця, яке останнім не було реалізовано у встановленому законом порядку.

Факт реєстрації на ім`я одного з власників (подружжя) нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю, не свідчить, що воно належить лише цій особі. Оскільки таке майно є власністю кількох осіб, то відчуження його частини на торгах без отримання виконавцем згоди співвласника, який не є боржником у виконавчому провадженні, є порушенням прав такого співвласника, що тягне за собою недійсність торгів (ВС від 22.03.2021 р. №756/634 17, від 01.04.2020 №462/518/18).

Позивач станом на час відкриття виконавчого провадження у березні 2021 року звернулась до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, а саме спірного житлового будинку. Станом на момент подання позовної заяви рішення по даній справі ще не прийнято.

Крім того, стосовно ОСОБА_5 15.12.2021 було почате кримінальне провадження № 0000208 за вчинення злочину передбаченого частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України. Дане кримінальне провадження безпосередньо пов`язано із прийняттям рішення третейським судом щодо стягнення нібито боргу з ОСОБА_5 та відповідно виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого за результатами розгляду цього рішення та реалізації спільного майна з торгів «СЕТАМ».

Головний державний виконавець Притуляк К.А. Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) обмежився лише констатацією того факту, що спірний житловий будинок зареєстрований лише на боржника - ОСОБА_5 , не з ясував його сіней ний стан та не встановив, чи придбана квартира в період шлюбу. Сам по собі факт реєстрації спірного майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише тій особі, на ім`я якої воно зареєстровано.

Таким чином, продажу на електронних торгах підлягала лише частина житлового будинку, що належала ОСОБА_5 (боржнику) на праві спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення продажу з електронних торгів частини майна Позивача без вирішення питання щодо визначення частки не відповідає вимогам закону і тягне за собою недійсність проведених електронних торгів.

Відповідачем ОСОБА_4 07.07.2023 року подано відзив на позов ОСОБА_3 у якому вона проти задоволення вимог позивача заперечила посилаючись на наступне.

Нею придбано з прилюдних електронних торгів житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 . згідно проведених торгів № 550429 лот № 488894 ДП „СЕТАМ». Право власності зареєстровано за нею на підставі акту про проведені електронні торги .

Про боргові зобов`язання боржника ОСОБА_5 позивачу було відомо зі справи, яка розглядається в суді про поділ спільного майна, оскільки рішення суду про стягнення суми боргу долучено до матеріалів вищезазначеної справи.

Рішення суду від 07.05.2021 року було залучено до справи знаючи про нього позивачем 26.12.2022 р подано до Миколаївського апеляційного суду заяву про скасування такого рішення. Ухвалою Миколаївською апеляційного суду від 28.12.2022 р заяву Позивача повернуто особі. яка її подала.

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та інших обтяжень, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, особа .яка добровільно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (Верховний суд справа № 922/3537/17 п.38 від 23.10.2019р).

Отже, ОСОБА_4 перевіривши дані реєстру з`ясувала . що обтяження та арешт на майно відсутні, єдиним власником майна був боржник ОСОБА_5 .

Більше того відповідно до ч.2 ст. 388 ПК України майно не може бути витребуване від добросовісного набувача . якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (ВП ВС від 02.11.2021 р №925/1351/19)

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає можливість визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсним право чинів, зокрема на підставі ст. 203,215 ЦКУ.

Відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі - продажу і така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог. установлених в ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦКУ.

Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при оскарженні торгів СЕТАМ та визнання їх недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог встановленого порядку та інших норм законодавства при проведенні торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мазо місце порушення прав і інтересів Позивача, який оспорює результати торгів.

До предмета доказування належить дотримання Порядку проведення прилюдних торгів, правил . які визначають процедуру підготовки, проведення електронних торгів (опублікування) інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; оформлення кінцевих результатів торгів).

Отже позивачу необхідно довести порушення саме Закону України „Про виконавче провадження". Порядку реалізації арештованого майна. ЦКУ. які порушили її права.

Також, вказувала, що відповідно до ст. 388 ЦКУ якщо майно за відплатим договором придбане в особи, яка не мала права йот відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

-було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

-було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

-вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Крім того вказувала, що позивач по справі не здійснила реєстрацію свого права власності в реєстрі речових прав, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що вона є власником арештованого та реалізованого майна на прилюдних торгах.

Також вказувала, що позивачка ОСОБА_3 знаючи про борги колишнього чоловіка та про те. що він повинен або сплати ці грошові кошти, або реалізувати майно в погашення боргу , зловживаючи своїм право звернулася до суду з позовом про визнання майна спільним сумісним, та з позовом про визнання недійсним електронних торгів . протоколу та акту недійсним, визнання свідоцтва про право власності недійсним, при цьому посилалася на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61- 156св17).

18.07.2023 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, у якій вказувала що відповідачем ОСОБА_4 не подано жодних доказів на підтвердження доводів її відзиву, а також посилалася на ті ж підстави для визнання прилюдних торгів не дійсними які вже вказувала у позовній заяві.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на ті ж доводи і обставини які вказувала у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_3 заперечила, посилаючись на ті ж доводи і обставини які вказувала відповідач ОСОБА_4 у відзиві.

Представник відповідача Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про час і місце проведення підготовчого судового засіданні та розгляду справи, заяв та клопотань від нього не надходило, правом на подання відзиву не скористався.

Представник третьої особи Новоодеського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про час і місце проведення підготовчого судового засіданні та розгляду справи, заяв та клопотань від нього не надходило.

Третя особа приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Денис Вадимович подав до суду заяву у якій просив справу розглядати без його присутності.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про час і місце проведення підготовчого судового засіданні та розгляду справи, заяв та клопотань від нього не надходило.

Вивчивши доводи позову, відзиву, відповіді на відзив, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.01.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 .

31.10.2018 року на підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі № 482/1271/18 шлюб був розірваний (а.с.16-17).

За час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , останнім за договорами купівлі-продажу які було посвідчено 16.03.2016 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенком Д.В. за реєстровими №252 та 255, було придбане нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, який має наступні характеристики: загальна площа 101, 5 кв.м., житлова площа 60,2 кв. м., позначений літ. А-1; до нього прилягають будівлі та споруди: літня кухня - Б-1, убиральня - В-1, літній душ Г-1, сарай - Д-1, гараж Е-1, гараж-Ж-1, сарай - 3-1, сауна- К-1, огорожа №1-5, споруда № 6 6 та

земельна ділянка, площею 0,0698 га, кадастровий номер :05:032:0026, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується договором купівлі-продажу № 252 від 16.03.2016 посвідченого приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. за реєстровим N 252 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 55528152;

земельна ділянка, площею 0,0919 га, кадастровий номер :05:032:0031, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується договором купівлі-продажу №255 від 16.03.2016 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 55530787, (а.с. 18-19, 23-24).

Зі змісту вищевказаних договорів купівлі-продажу видно, що дружина покупця надала свою згоду на придбання ОСОБА_5 зазначеного майна.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22.03.2021 року було відкрито провадження у справі № 482/329/21 про поділ спільного майна подружжя. Станом на час ухвалення розгляду цієї справи, рішення у справі № 482/329/21 ще не прийнято.

Однак під час розгляду справи № 482/329/21 позивачу стало відомо, що спільно набуте нею із ОСОБА_5 нерухоме майно (вищевказаний житловий будинок та земельні ділянки ) реалізовано на електронних торгах через ДП «Сетам» за борги останнього.

Так 07.03.2021 постійно діючим третейським судом при Регіональній Торгово-промисловій палаті Миколаївській області у справі №3/2021 було прийнято рішення щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суму боргу 532949,14 грн., що еквівалентно 19155,26 доларів США, за офіційним курсом НБУ на 01.04.2021, за договором позики від 23.03.2016 та судові витрати по справі в сумі 8475,39 грн. (а.с.31-38).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10.06.2021 у справі №3/2021 було видано виконавчий лист № 3/2021 на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївській області від 07.05.2021 у третейській справі №3/2021 (а.с.39-41).

Примусове стягнення здійснювалось Новоодеським ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса).

05.07.2021 року головним державним виконавцем Притуляк К.А. Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 65360511 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 боргу у сумі 532949,17 грн. та виконавче провадження № 65960319 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 боргу у сумі 8475,39 грн. (а.с. 42-45).

07.07.2021 року головним державним виконавцем Притуляк К.А. Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) була прийняття постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 66016214 (а.с.46-47).

07.07.2021 року головним державним виконавцем Притуляк К.А. Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у зведеному ВП № 66016214 було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_5 , а саме: 1) житловий будинок, реєстраційний номер 48, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; 2) земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :05:032:0026, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; 3) земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:032:0031, місцезнаходження: АДРЕСА_2 (а.с.48-50).

Згідно протоколу проведення електронних торгів № 550429 від 16.08.2021 року по лоту № 488894 ДП «Сетам» учаснику № 1 ОСОБА_4 (код РНКОПП - НОМЕР_4 ) реалізовано вищевказаний житловий будинок та дві земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.51-52).

Відповідно до акта про проведені електронні торги складеного і затвердженого в.о. начальника Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.08.2021 ОСОБА_4 придбала вищевказаний лот на електронних торгах ДП «Сетам» 27.08.2021 року (а.с. 53-54).

У відповідності до свідоцтва про право власності серії № НОМЕР_1 від13.09.2021 року свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 13.09.2021, свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 13.09.2021, виданого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенком Д.В. на підставі акта про проведені електронні торги в.о. начальника Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.08.2021 року ОСОБА_4 належить на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :05:032:0026 та для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:032:0031 розміщені за тією ж адресою.

Крім того як видно із витягу з ЄРДР від 02.02.2015 року до вказаного реєстру було внесено кримінальне провадження №0000208 за правовою кваліфікацією ч.4 ст. 358 КК України із наступним викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення:

15.12.2021 року до ВП №6 Миколаївського РУП надійшла ухвала Миколаївського апеляційного суду щодо внесення відомостей до ЄРДР за фактом того, що ОСОБА_5 уклав фіктивні договори позики від 08.03.2016 року та 23.03.2016 року з метою подальшого безпідставного не законного відчуження майна будинку , розташованого за адресою АДРЕСА_2 , який знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , придбаний за спільні кошти у шлюбі. Після подання позовної заяви до суду про поділ спільного майна, ОСОБА_5 подав до суду договори позики, яких фактично не існувало, здійснивши підроблення вказаних документів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом (ч. 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21.11.2018 р. у справі № 465/650/16-ц та від 23.01.2019 р. у справі № 522/10127/14-ц правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Отже, акт про проведення, який складений за результатами електронних торгів, стосується оформлення правового результату торгів, наслідком яких є виникнення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим торги є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Із аналізу ч. 1 ст. 650, ч. 1 ст. 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини четвертої ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша ст. 215 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (ч. 1 ст. 658 ЦК України).

Згідно із п. 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

Таким чином набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Виходячи з наведеного, сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18.11.2015 у справі № 6-1884цс15 та від 13.04.2016 р. у справі № 6-2988цс15 головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 р. у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Торги можуть бути визнані недійсними у разі встановлення порушень процедури їх проведення, що впливають на результати торгів і порушуватимуть права та законні інтереси особи, яка оскаржує ці торги.

Вказані правові позиції підтверджені постановами Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі № 712/1317/14-ц та від 19.08.2020 р. у справі № 202/1698/17.

Отже, враховуючи вищевикладене, правова природа продажу майна з прилюдних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону та призвів до порушення прав інших осіб.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилалася на те, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.01.2001 року, цей шлюб було розірвано лише 31.10.2018 року за рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі № 482/1271/18 під час перебування ними у зареєстрованому шлюбі за нотаріальними договорами купівлі- продажу було придбане нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, а також земельних ділянок площею 0,0698 га, кадастровий номер :05:032:0026, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та площею 0,0919 га, кадастровий номер :05:032:0031 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за тією ж адресою. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження в ході дослідження судом письмових доказів.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно частини першої статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно положень статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

У статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

У ч. 1 ст. 70 СК встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У частині першій статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Презумпцію спільності права власності колишнього подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на вищевказане майно яке придбано 1603.2016 року за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу, у цій справі не спростовано.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріальногопосвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім' ї.

Частиною 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому ст. 366 цього Кодексу.

Отже, вирішення такого процесуального питання необхідне для примусового виконання рішення у разі звернення стягнення на майно. Про необхідність вчинення дій щодо визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, зазначено також в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження». Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено ст. 379 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця. Отже, згідно зі ст. 379 ЦПК право на звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, має лише державний виконавець. При цьому суд за правилами ст. 379 ЦПК України не просто визначає, а саме виділяє частину майна з метою подальшого звернення стягнення на неї.

Відповідно до частини 1 ст. 366 ЦК України, вказана норма встановлює, своєрідну «черговість» майна, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги кредитора шляхом звернення стягнення. Кредитор має право звернути стягнення на частку, що є у спільній частковій власності лише за відсутності або недостатності у боржника іншого майна, для задоволення вимог кредитора.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, державний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясовувати питання чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами та чи мають право на користування даним майном інші особи, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Факт реєстрації на ім`я одного з власників (подружжя) нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю, не свідчить, що воно належить лише цій особі.

Оскільки таке майно є власністю кількох осіб, то відчуження його частини на торгах без отримання виконавцем згоди співвласника, який не є боржником у виконавчому провадженні, є порушенням прав такого співвласника, що тягне за собою недійсність торгів (ВС від 22.03.2021 р. №756/634 17, від 01.04.2020 №462/518/18).

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що спірне нерухоме майно яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, а також земельних ділянок площею 0,0698 га, кадастровий номер :05:032:0026, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та площею 0,0919 га, кадастровий номер :05:032:0031 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за тією ж адресою, було набуте позивачем та третьою особою ОСОБА_5 за час шлюбу, відповідно, це майно є їх спільною сумісною власністю та з моменту його придбання ОСОБА_3 , як співвласниці спірного майна, належить право власності на 1/2 частину цього майна.

Спірне нерухоме майно в цілому було реалізоване на електронних торгах в рамках зведеного виконавчого провадження № 66016212 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 боргу у сумі 596006,97 грн.

Державний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясовувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами та чи мають право на користування даним майном інші особи, чи не перебуває дане майно під обтяженням, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Однак вказане питання державним виконавцем при передачі спірного майна на реалізацію в повній мірі з`ясовано не було, оскільки державний виконавець лише отримавши документи щодо реєстрації права власності на спірне майно за боржником ОСОБА_5 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зробив висновки, що вказане майно є особистою власністю боржника, і при цьому не з`ясував чи не придбано майно в період шлюбу, та чи мають інші особи право на користування нерухомим майном.

Таким чином, підставою для визнання електронних торгів, проведених ДП «Сетам» 16.08.2021 із реалізації арештованого майна за лотом №488894, а саме: житлового будинку, загальною площею 101,50 кв.м. та дві земельні ділянки, площею 0,0698 га та 0,0919 га, за адресою АДРЕСА_2 , недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання державним виконавцем під час організації та проведення прилюдних торгів норм Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 р. № 2831/5, у результаті яких відбулось відчуження всього спірного нерухомого майна, зокрема, частки, яка належить позивачу, чим порушені її права.

Вищевказане дає підстави і для визнання протоколу проведення електронних торгів № 550429 від 16.08.2021 із реалізації арештованого майна за лотом № 488894 та акту про проведені електронні торги від 27.08.2021 недійсними.

Як похідні підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання свідоцтва про право власності серії № 1410 від 13.09.2021, свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 13.09.2021, свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 13.09.2021 недійсними.

У силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

У зв`язку із вищевикладеним, керуючись ст. ст. 4, 10, 202, 203, 215, 316, 317, 319, 321, 355, 366, 371, 386, 650, 655, 656, 658 ЦК України, ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2-5,10-13, 18, 23, 76, 81, 89, 141, 209, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355, 392, 379 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України, ОСОБА_4 , треті особи: Новоодеський відділ державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Денис Вадимович, ОСОБА_5 про визнання недійсними електронних торгів, визнання протоколу та акту недійсними, визнання свідоцтва про право власності недійсним - задовольнити повністю.

Визнати недійсними електронні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» 16.08.2021 із реалізації арештованого майна за лотом №488894, а саме: житлового будинку, загальною площею 101,50 кв.м. та двох земельних ділянок, площею 0,0698 га та 0,0919 га, за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати недійсним протокол проведення електронних торгів проведених Державним підприємством «СЕТАМ» № 550429 від 16.08.2021 із реалізації арештованого майна за лотом № 488894.

Визнати не дійсним акт про проведені електронні торги складений і затверджений в.о. начальника Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.08.2021 року за яким ОСОБА_4 придбала лот №488894 на електронних торгах ДП «Сетам» 27.08.2021 року.

Визнати недійсними: свідоцтво про право власності № 1410 від13.09.2021 року, свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 від 13.09.2021, свідоцтво про право власності № НОМЕР_3 від 13.09.2021, видані приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенком Д.В. на підставі акта про проведені електронні торги в.о. начальника Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.08.2021 року.

Стягнути з Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України ( , м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6) та ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , з кожного, на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , по 1984,80 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко