КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2787/19
Провадження № 6/488/6/24
УХВАЛА

Іменем України

15.05.2024 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Бойченко Геннадій Анатолійович, з вимогою про визнання виконавчого листа по справі № 488/2787/19, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва 06.04.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 90 000,00 гривень, таким, що не підлягає виконанню. Також просив у зв`язку з цим витребувати вказаний виконавчий лист з державної виконавчої служби без подальшого виконання.

У своїй заяві представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Бойченко Г.А. зазначив, що 04.03.2021 року суддею Корабельного районного суду м. Миколаєва Головіною Т.М. було ухвалено обвинувальний вирок по справі № 488/2787/19 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Вироком стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь потерпілого ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 19 247,65 грн., на відшкодування моральної шкоди - 70 752, 35 грн.

На виконання вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва по справі № 488/2787/19 були видані виконавчі листи від 06.04.2021р. відносно обвинувачених і, в тому числі, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування шкоди на загальну суму 90 000,00 грн.

Представник боржника вказав, що 25.05.2021 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 та виконавчого листа, виданого відповідно до вказаного вироку суду щодо боржника ОСОБА_1 , головним державним виконавцем Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брязкало Л.О., було відкрите виконавче провадження № 65366427 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 90 000 грн.

Однак, вважав, що стягувач діяв недобросовісно та скориставшись необізнаністю суду щодо того, що ОСОБА_1 в добровільному порядку вже були сплачені кошти на користь стягувача (потерпілого) безпосередньо в суді в день ухвалення вироку суду, пред`явив виконавчий лист на примусове виконання до Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

У своїй заяві звернув увагу суду на те, що у вироці Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.03.2021 р. зазначено, що потерпілим ОСОБА_2 заявлено позов у якому останній просив стягнути з 4-х обвинувачених по 22 500,00 грн. з кожного, що на час домовленості між ними складало за курсом НБУ 750 доларів США, а усього 90 000 грн. на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Представник заявника у своїй заяві також пояснив, що 04.03.2021 р. ОСОБА_1 у приміщенні Корабельного районного суду м. Миколаєва відшкодував завдану шкоду в повному розмірі та надав кошти в сумі 22 500 грн. потерпілому (стягувачу) ОСОБА_2 , про що останнім складено розписку, оригінал якої знаходиться у ОСОБА_1 .

Посилаючись на викладене, вважав, що обов`язок боржника ОСОБА_1 відсутній у зв`язку з його добровільним виконанням вироку суду, а тому виконавчий лист, виданий на підставі вказаного вироку має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з витребуванням останнього без подальшого виконання з Олешківського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В судове засідання призначене на 06.02.24 боржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Бойченко Г.А. не з`явилися. Заяв про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Судом про дату, час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за належне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Проте, вивчивши матеріали поданої заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення з даною заявою до суду, суд дійшов до наступного висновку.

Питання стосовно визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню врегульоване Розділом VI статтею 432 ЦПК України, відноситься до процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України, якою визначено загальні вимоги щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, встановлено, що до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Отже, оскільки вимоги заяви стосуються питання, яке врегульоване ст. 432 ЦПК України, та належать до питань пов`язаних з виконанням судових рішень, вимоги ст. 183 ЦПК України розповсюджуються на зазначену заяву заявника.

Як вбачається, відповідно до приписів статті 432 ЦПК України, розгляд даної заяви здійснюється за участі стягувача і боржника.

З вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва по справі № 488/2787/19 від 04.03.2021 р., ухваленого відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , а також виконавчих листів про стягнення коштів з вказаних осіб, виданих на підставі вказаного вироку суду, вбачається, що стягувачем за виконавчими документами є ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності) в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

З аналізу змісту статті 432 ЦПК України вбачається, що суд розглядає заяву у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

Проте, вказані вимоги щодо визначення у заяві належного суб`єктного складу боржником ОСОБА_1 не дотримані, подана заява не містить відомостей про стягувача за виконавчим документом. Доказів того, що заявник ОСОБА_1 надсилав копію заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, матеріали справи не містять.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак не зазначення стягувача у суб`єктному складі осіб заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та через це неповідомлення його у майбутньому про розгляд справи із зазначеного питання, свідчить про можливе порушення прав стягувача щодо позбавлення його права на участь у розгляді справи, яка безпосередньо стосується його інтересів щодо стягнення заподіяної останньому шкоди.

Враховуючи те, що подана заява не відповідає вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 183, ч. 3 ст. 432 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути її заявнику без розгляду.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст. ст. 183, 258-260, 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повернути заявнику без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, зазначений строк обчислюється з дня вручення їй відповідної ухвали суду.

Суддя: Я.А. Чернявська