ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2385/24 Справа № 203/3867/22 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

секретар судового засідання Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та нечинним висновку, недійсними рішення про надання квартири, ордеру, скасування реєстрації у квартирі, виселення, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та нечинним висновку, недійсними рішення про надання квартири, ордеру, скасування реєстрації у квартирі, виселення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивовані тим, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра.

У 1968 році батькові позивачки ОСОБА_6 була надана вказана квартира для мешкання у складі родини: основного квартиронаймача - ОСОБА_6 , його доньки позивача по справі, ОСОБА_3 та онука ОСОБА_7 ..

Згідно розпорядження ЖЕО виконкому Кіровської районної ради народних депутатів №219ж від 24 вересня 1986 року та у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача ОСОБА_6 , що був батьком ОСОБА_3 , за заявою останньої особовий рахунок квартири було переоформлено на її ім`я, зі складом сім`ї: позивачка ОСОБА_3 основний квартиронаймач, ОСОБА_7 син.

Позивачка ОСОБА_3 зазначає, що в 1996 році вона була вимушена залишити квартиру АДРЕСА_1 та проживала в кімнаті АДРЕСА_2 , оскільки останній знаходився поруч з її місцем роботи в Обласному комунальному закладі освіти «Спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 2 для розумово відсталих дітей».

В 2005 році позивачка переїхала в інший гуртожиток по АДРЕСА_3 .

Позивачка зазначає, що весь цей час в квартирі АДРЕСА_1 мешкав її син ОСОБА_7 , де був зареєстрований з 22 липня 1986 року.

В період мешкання в гуртожитках позивачка також продовжувала мешкати в квартирі АДРЕСА_1 , доглядала за нею, сплачувала комунальні послуги та вважала цю квартиру основним місцем мешкання, а проживання в гуртожитках тимчасовим, вимушеним заходом.

В грудні 2015 року позивачка знов переїхала мешкати до спірної квартири.

Позивачка вказує, що 15 травня 2018 року вона знялась з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 та 13 червня 2018 року разом із сином звернулась до департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з приводу її реєстрації в спірній квартирі. Однак, в неї відмовились приймати документи, посилаючись на необхідність наявності договору найму житла.

ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивачки помер.

Позивачка звернулась до Комунального підприємства Жилсервіс-2 Дніпровської міської ради з приводу укладання договору найму квартири, оскільки значилась, як основний квартиронаймач.

20 вересня 2018 року між позивачкою та Комунальним підприємством «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради було укладено договір найму.

На підставі зібраного пакету документів 24 вересня 2018 року позивачка була зареєстрована в спірній квартирі. Однак, в подальшому їй було повідомлено, що її реєстрація в квартирі незаконна та її зняли з реєстрації.

Згідно висновку від 12 жовтня 2018 року щодо перевірки законності реєстрації місця проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі, вказану реєстрацію було скасовано. Підставою для цього стало повідомлення Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про те, що договір найму між вказаним підприємством та ОСОБА_3 щодо спірної квартири, представнику останньої ОСОБА_8 не видавався.

У квітні 2018 року позивачці стало відомо про те, що ОСОБА_4 подав документи на отримання ордеру на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 21 травня 2019 року № 532 ОСОБА_4 була надана спірна квартира.

В даному випадку ордер був виданий не на вільне приміщення, а на квартиру, в якій на законних підставах мешкала ОСОБА_3 , яка не має іншого житла.

Позивачка зазначає, що 29 червня 2019 року невстановлені особи прибули до квартири та демонтували вхідні двері спірної квартири, частково зібрали належні їй речі та винесли їх з квартири, встановивши свої двері.

07 червня 2019 року за спірною адресою були зареєстровані відповідачі на підставі ордеру, виданого Дніпровською міською радою.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила: визнати дії посадових осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР під час винесення висновку від 12 жовтня 2018 року, на підставі якого скасували реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_4 , такими, що вчинені самоправно, з перевищенням повноважень, наданих діючим законодавством; визнати незаконним та нечинним висновок Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 12 жовтня 2018 року, на підставі якого скасували реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_4 ; взнати рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради№ 532 від 21 травня 2019 року «Про надання квартири АДРЕСА_1 » недійсним і нечинним; визнати недійсним ордер від 07 червня 2019 року про право проживання у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 із сім`єю у складі трьох осіб, в тому числі дружини ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_5 ; скасувати реєстрацію ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 не чинити (усунути) перешкоди у користуванні ОСОБА_3 квартирою шляхом вселення ОСОБА_3 до вказаного житла з забезпеченням безперешкодного доступу та передати ключі від вхідних дверей квартири.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним ордер, виданий виконавчим комітетом Дніпровської міської ради 07 червня 2019 року № на жиле приміщення у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на сім`ю із трьох осіб, у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (дружини), ОСОБА_5 (доньки). ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 виселено з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення; вселена ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 . Усунено ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_4 передати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей цієї квартири. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як особи, який не брав участі у справі, посилаючись на те, що рішенням суду порушуються права останнього, просить скасувати рішення суду першої та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що апелянт не був учасником справи з підстав його не залучення. Апелянт вказує на не укладеність договору найму спірної квартири з тих підстав, що заступник директора КП Жилсервіс-2 Дніпровської міської ради ОСОБА_9 не підписувала вказаний договір. Крім того, апелянт вказує, що позивачка навмисно погіршила свої житлові умови, переслідуючи мету отримати спірну квартиру.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Кияненко Д.О. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження. Представник позивачки вказує, що про існування малолітнього ОСОБА_2 не були обізнані. Умисне приховування даного факту з боку сторони відповідачів є процесуальним маніпулюванням та приховуванням відомостей, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у справі слід закрити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Правом на апеляційне оскарження судових рішень з перевірки законності і обґрунтованості рішень та ухвал суду першої інстанції, наділені, зокрема: особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки. Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їх права або про їх обов`язки. Отже, за загальним правилом, у цих осіб відсутні правові підстави для апеляційного оскарження ухвал суду (оскільки ухвалами не вирішуються питання про спірні права та обов`язки). Однак разом з цим, особи, які не брали участь у справі, можуть оскаржити ухвалу суду лише у випадках, якщо відповідно до неї їх зобов`язано вчинити певні дії або утриматися від них, і це порушує права або інтереси цієї особи. Тобто, особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права та обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, суд апеляційної інстанції установлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав, свобод, інтересів та обов`язків у зв`язку із ухваленим рішенням, та в залежності від установленого вчиняє відповідні процесуальні дії.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності.

Згідно довідки КП «Жилсервіс-2» від 04 липня 2018 року, обмінний ордер на зазначену вище квартиру на підприємстві не зберігся.

Відповідно до розпорядження ЖЕО виконкому Кіровської районної ради народних депутатів від 24 вересня 1986 року № 219ж, рішення виконкому Кіровської районної ради народних депутатів від 22 травня 1981 року № 621 та у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача ОСОБА_6 , що був батьком ОСОБА_3 , за заявою останньої особовий рахунок квартири було переоформлено на її ім`я, зі складом сім`ї:позивачка ОСОБА_3 основний квартиронаймач, ОСОБА_7 син.

Встановлено, що з грудня 2015 року ОСОБА_3 фактично проживала у квартирі АДРЕСА_1 , як член сім`ї наймача, та сплачувала комунальні послуги за квартиру у період з 2016 по 2019 роки.

15 травня 2018 року ОСОБА_3 знялась з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 та 13 червня 2018 року разом із сином звернулась до департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з приводу її реєстрації в квартирі. Однак, у неї відмовились приймати документи, посилаючись на необхідність наявності договору найму житла.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивачки ОСОБА_7 помер.

Позивачка звернулась до КП «Жилсервіс-2» з приводу укладення договору найму квартири, оскільки значилась, як основний квартиронаймач.

20 вересня 2018 року між ОСОБА_3 та КП «Жилсервіс-2» було укладено договір найму.

24 вересня 2018 року ОСОБА_3 була зареєстрована в спірній квартирі.

Згідно висновку від 12 жовтня 2018 року щодо перевірки законності реєстрації місця проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі, вказану реєстрацію було скасовано. Підставою для цього стало повідомлення Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про те, що договір найму між вказаним підприємством та ОСОБА_3 щодо спірної квартири, представнику останньої ОСОБА_8 не видавався.

Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 21 травня 2019 року №532 відповідачу ОСОБА_4 була надана спірна квартира.

07 червня 2019 року за спірною адресою були зареєстровані відповідачі на підставі ордеру, виданого Дніпровською міською радою.

Згідно протоколу № 12/18-1 засідання комісії при виконавчому комітету міської ради з питань розподілу жилих приміщень, які надходять у власність територіальної громади міста Дніпра від 21 грудня 2018 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 19 березня 2019 року № 251, за пунктом 4 порядку денного «Про поліпшення житлових умов та надання жилого приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_4 на склад сім`ї 3 особи (наймач, дружина, донька)» погоджено надання вказаного жилого приміщення як особі, яка перебуває в Індустріальній районній у місті раді на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 21 лютого 2017 року в загальній черзі під № 667, в першочерговій під № НОМЕР_1 , ухвалено підготувати проект рішення виконавчого комітету міської ради стосовно погодженого питання.

14 квітня 2019 року листом за вих. № Л-350/2 за підписом Дніпровського міського голови на звернення позивачки повідомлено про те, що за протоколом засідання комісії при виконкомі міської ради з питань розподілу жилих приміщень, які надходять у власність територіальної громади м. Дніпра, № 12/18-1 від 21 грудня 2018 року прийнято рішення погодити надання жилого приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_4 у складі сім`ї з 3 осіб, проте підготовку проекту рішення виконкому з цього питання призупинено.

21 травня 2019 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради прийняте рішення № 532 «Про надання квартири АДРЕСА_1 » ОСОБА_4 на сім`ю у складі трьох осіб (він, дружина, донька).

07 червня 2019 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради видано ордер № на зайняття спірної квартири сім`ї у складі з трьох осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_5 (дочка).

21 червня 2019 року ОСОБА_4 , демонтувавши наявні вхідні двері через відсутність у нього ключів від цих дверей, звільнив квартиру АДРЕСА_1 від сторонніх речей звичайної домашньої обстановки, які його сім`ї не належали, і встановив нові вхідні двері до цієї квартири.

У справі № 203/3131/19 рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлено факт набуття ОСОБА_3 права користування спірною квартирою відповідно до статті 65 ЖК України на підставі вселення до неї і постійного проживання у спірній квартирі з 2015 року, за життя свого сина ОСОБА_7 , з його згоди, як єдиного на той час наймача, і до дня смерті останнього, внаслідок чого ОСОБА_3 , як мати наймача, по його смерті мала право вимагати визнання її згідно статті 106 ЖК України основним наймачем спірної квартири і мала право на укладання відповідного договору найму.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до ст. 15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду входить, зокрема, видача ордерів на жилі приміщення.

Згідно ст. 51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Відповідно до ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Статтею 59 ЖК України визначені підстави і порядок визнання ордера на жиле приміщення недійсним.

Так, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Встановивши, що виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ордер № виданий 07 червня 2019 року на жиле приміщення квартиру АДРЕСА_1 , що не було вільним, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ордер, виданий на підставі рішення виконкому Дніпровської міської ради № 532 від 21 травня 2019 року підлягає визнанню недійсним.

Вирішуючи заявлені вимоги про виселення відповідачів зі спірної квартири, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення.

У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.

Згідно ст. 59 ЖК України ордер № від 07 червня 2019 року, на підставі якого ОСОБА_4 вселився з сім`єю 21 червня 2019 року, судом визнаний недійсним.

З наведених мотивів суд визнав виправданим втручання у право на повагу приватного життя відповідачів, за якого забезпечення захисту прав заінтересованої у поверненні житла позивачки є більш вагомою користю, аніж шкода інтересам недобросовісного володільця квартирою з державного житлового фонду, який має інше житло у своїй приватній власності, на підставі чого позов підлягає задоволенню

Вирішуючи позовні вимоги про скасування реєстрації ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , суд виходив з того, відповідно до підпунку 2 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, зокрема, про виселення.

З огляду на те, що позовні вимоги в частині виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_1 підлягають задоволенню, суд вважав, що зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, додатковому вирішенню в судовому порядку не підлягають.

При цьому, встановивши обставини демонтажу існуючих вхідних дверей та встановлення нових вхідних дверей ОСОБА_4 без надання позивачці ключів та укладення з 21 червня 2019 року договору цілодобової охорони спірної квартири, врахувавши, що відсутність у позивачки ключів від вхідних дверей перешкоджає безперешкодному користуванню житлом, суд вважав, що наявні підстави для усунення перешкод у користуванні квартирою позивачці, шляхом зобов`язання ОСОБА_4 передати позивачці ключі від вхідних дверей квартири.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним і нечинним рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради№ 532 від 21 травня 2019 року «Про надання квартири АДРЕСА_1 », суд першої інстанції виходив з того, що єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, а належним і ефективним способом захисту порушених житлових прав особи на зазначене в ордері жиле приміщення є визнання ордеру недійсним, тоді як юридичний акт виконкому на підставі, якого видавався ордер, тобто акт індивідуальної дії суб`єкта, вичерпують свою дію з його реалізацією і саме по собі визнання цього рішення недійсним не спричинить юридичних наслідків у вигляді захисту чи відновлення порушених, невизнаних чи оспорених прав особи.

При цьому, вирішуючи позовні вимоги про визнання дій посадових осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР під час винесення висновку від 12 жовтня 2018 року, на підставі якого скасували реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , такими, що вчинені самоправно, з перевищенням повноважень, наданих діючим законодавством; визнання незаконним та нечинним висновку Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 12 жовтня 2018 року, суд виходив з того, що вказані вимоги заявлені стосовно акту індивідуальної дії, що вичерпується з виконанням останнього і їх визнання незаконними саме по собі не відновить прав позивачки ні на житло, ні на реєстрацію в ньому, а належним і достатнім способом захисту порушених житлових прав позивачки, що призведе до їх реального відновлення та захисту є визнання ордеру, виданого відповідачам недійсним, виселення відповідачів зі спірної квартири та вселення позивачки у цю квартиру.

Закриваючи апеляційне провадження по справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, що поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їхніх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20), від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 712/13890/15 (провадження № 61-6202св21).

З огляду на викладене, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їхні права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Апелянтом в апеляційній скарзі не зазначено та не надано доказів того, яким чином ухвалене судом рішення впливає на права та обов`язки малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , завдає йому шкоди, та в чому виражаються несприятливі для нього наслідки.

Колегією суддів не встановлено, що права, свободи чи інтереси малолітнього ОСОБА_2 були порушені оскаржуваним рішенням суду першої інстанції. Визнання недійсним ордеру на спірну квартиру не впливає на права та обов`язки малолітнього ОСОБА_2 , оскільки його було видано на відповідне коло осіб, до якого останній не входив.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи вищевикладене, зокрема те, що при розгляді справи не вирішувалось питання про права та обов`язки малолітнього ОСОБА_2 , апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2023 рокуслід закрити.

Закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 не може вважатись порушенням принципу доступу до правосуддя та права на судовий захист, що передбачено, поряд з процесуальними нормами, статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Керуючись ст.ст. 259, 362, 368ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та нечинним висновку, недійсними рішення про надання квартири, ордеру, скасування реєстрації у квартирі, виселення - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складений 02 травня 2024 року.

Головуючий суддя А.П. Барильська

Судді Е.Л. Демченко

М.О. Макаров