ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 175/956/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2024 р. cмт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді Іщенко І.М., при секретарі судового засідання Клисак Н.Г., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою,

В С Т А Н О В И В

19.03.2024 року до суду надійшла за підсудністю з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, з посиланням на те, що 21.08.2023 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 150900 грн, написавши розписку, що поверне грошові кошти у повному обсязі до 21.12.2023 року.

08.09.2023 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 5000 грн, написавши розписку, що поверне грошові кошти у повному обсязі до 11.09.2023 року.

Відповідач здійснив повернення коштів частково: 07.09.2023 року згідно платіжної інструкції P24AD2872 повернуто кошти в розмірі 20250 грн; 29.09.2023 року згідно платіжної інструкції P24AD2740 повернуто кошти в розмірі 15000 грн; 31.10.2023 року згідно платіжної інструкції P24AD4236 повернуто кошти в розмірі 16700 грн; 04.11.2023 року згідно платіжної інструкції P24AD4151 повернуто кошти в розмірі 5000 грн, неповернута сума становить 98950 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 19).

Позивач ОСОБА_1 до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі (а.с. 23).

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, в телефонному режимі повідомив, що позов визнає та просить розглядати справу у його відсутності, про що секретарем судового засідання складена відповідна довідка (а.с. 28).

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08.05.2024 року справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 30).

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін згідно вимог ч. 3 ст.211 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи достатньо матеріалів про правовідносини сторін та відсутня необхідність заслуховування особистих пояснень сторін.

Оглянувши матеріали справи, письмові докази, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені юридичні обставини та визначені до них правовідносини.

21.08.2023 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 150900 грн, строком на 4 місяці, зобов`язавшись повернути грошові кошти у повному обсязі до 21.12.2023 року, що підтверджується розпискою, власноруч написаною та підписаною позичальником ОСОБА_2 21.08.2023 року у присутності свідка ОСОБА_3 (а.с. 6).

08.09.2023 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 5000 грн, строком на 3 дні, зобов`язавшись повернути грошові кошти у повному обсязі до 11.09.2023 року, що підтверджується розпискою, власноруч написаною та підписаною позичальником ОСОБА_2 08.09.2023 року у присутності свідка ОСОБА_3 (а.с. 7).

Як вбачається з копій платіжних інструкцій ОСОБА_2 здійснив часткове повернення коштів, а саме: 07.09.2023 року згідно платіжної інструкції P24AD2872 повернуто кошти в розмірі 20250 грн; 29.09.2023 року згідно платіжної інструкції P24AD2740 повернуто кошти в розмірі 15000 грн; 31.10.2023 року згідно платіжної інструкції P24AD4236 повернуто кошти в розмірі 16700 грн; 04.11.2023 року згідно платіжної інструкції P24AD4151 повернуто кошти в розмірі 5000 грн (а.с. 8-10).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позикових відносин підтверджується наявними у позивача оригіналами розписок відповідача ОСОБА_2 .

Вищезазначені розписки складені від 21.08.2023 року та 08.09.2023 року повністю підтверджують, як факт отримання ОСОБА_2 коштів, так і його зобов`язання повернути ці кошти до 21.12.2023 року та 11.09.2023 року відповідно.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінали розписок відповідача від 21.08.2023 року та 08.09.2023 року, та копії платіжних інструкцій про часткове повернення коштів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналів розписок у позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договорам позики від 21.08.2023 року та 08.09.2023 року.

У матеріалах справи існують належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач частково виконав свої зобов`язання за вказаними договорами позики та повернув частково кошти в сумі 56950 грн за цими договорами позики.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач в повному обсязі не виконав зобов`язання за даними договорами, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 98950 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами першою та другою ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що «у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 150900 грн та 5000 грн, про що написав розписки від 21.08.2029 року та 08.09.2023 року відповідно, боргові зобов`язання у зазначені строки та у повному обсязі не виконав, повернувши борг частково, на загальну суму 56950 грн, у зв`язку з чим розмір несплаченого боргу складає 98950 грн, чого сам позичальник ОСОБА_2 не заперечує та погоджується на стягнення з нього вказаної заборгованості, про що повідомив в телефонному режимі (а.с. 28), тому суд вважає, що вказану суму необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, які складаються з судового збору, позивачем долучена квитанція від 18.01.2024 року про сплату ним судового збору у розмірі 1211,20 грн за подання до суду даного позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, тому судовий збір в розмірі 1211,20 грн слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 553, 554, 556 ЦК України, ст. ст. 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) борг в загальній сумі 98950 грн та судовий збір в розмірі 1211,20 грн, а всього: 100161,20 грн (сто тисяч сто шістдесят одна грн 20 коп.).

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: І. М. Іщенко