Дата документу 20.03.2024 Справа № 332/4157/14
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/4157/14-ц Головуючий у суді першої інстанції: Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/869/24
У Х В А Л А

20 березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду:

головуючого Полякова О.З.,

суддів Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення залишку заборгованості по кредиту,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, 04 березня 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Г.О. подав апеляційну скаргу, що містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання скаржник зазначає, що не брав участі у розгляді справи, повного тексту рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2016 року не отримував, вважає, що строк для оскарження цього рішення суд має відраховувати після ознайомлення з матеріалами справи помічником його адвоката Працевитого Г.О. 23 лютого 2024 року.

На думку апеляційного суду, причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2016 рокусуду, зазначені скаржником в апеляційній скарзі не можна визнати поважними з таких підстав.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до підпункту 13 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 1 статті 294 ЦПК України (в редакції, дійсній на час ухвалення оскаржуваного рішення) встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Встановлено, що оскаржуване рішення було проголошено 08 лютого 2016 року, а з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Г.О. звернувся 04 березня 2024 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Так, в редакції ЦПК України станом на подання апеляційної скарги, ч. 2 ст. 358 Кодексу передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Встановлено, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2014 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення залишку заборгованості по кредиту (а.с. 45-46).

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення (а.с. 56-58), яку задоволено ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2015 року та призначено справу до розгляду у загальному порядку (а. с. 77-78). Судове засідання призначено на 15 липня 2015 року, про що був повідомлений ОСОБА_1 , про що свідчить розписка на явна в матеріалах справи (а.с. 79).

У липні 2015 Безименний звернувся до суду із заявою про відкладення судового засідання у зв`язку з довготривалим лікуванням (а.с. 85).

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що представник ОСОБА_1 адвокат Прядко Д.В. брав участь у судових засіданнях 17 серпня 2015 року, 03 вересня 2015 року, 21 вересня 2015 року16 жовтня 2015 року, 29 жовтня 2015 року, про що свідчать журнали судових засідань за відповідними датами (а.с. 93, 104, 111, 122, 127).

Також у вересні 2015 року ОСОБА_1 подав до суду заперечення на позовну заяву (а.с. 100-102).

Встановлено, що розгляд справи 08 лютого 2016 року, у якому ухвалено оскаржуване рішення, відбувся за відсутності сторін у справі у зв`язку з їх неявкою (а.с. 153).

Проте колегія суддів наголошує на тому, що у день слухання справи ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с 150-151), а його представник адвокат Прядко Д.В. заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 152), що свідчить про їх обізнаність про розгляд справи.

Отже, посилання ОСОБА_1 на те, що він не брав участі у розгляді справи спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Справедливість та добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення, тобто принцип «неприпустимості суперечливої поведінки».

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти підстави для поновлення строків для оскарження, які мають виправдовувати втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Заінтересовані особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Наведені скаржником посилання не можуть бути підставою для безпідставного поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження та порушення принципу правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення суду. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

ЄСПЛ вказував, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Із матеріалів справи відомо, що ОСОБА_1 було відомо про розгляд справи 08 лютого 2016 року, оскільки його представник ОСОБА_3 у день судового засідання подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 152), а сам скаржник - подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 150), проте апеляційна скарга подана тільки 4 березня 2024 року.

Відповідно до п.п. 6,7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Апеляційний суд констатує, що скаржник не надав логічного пояснення, які об`єктивні перешкоди заважали вчасно звернутися з апеляційною скаргою, скориставшись своїми процесуальними правами.

Указана процесуальна поведінка не демонструє добросовісність використання своїх процесуальних прав і готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, в аспекті дотримання принципу правової визначеності, який включає принцип остаточності судового рішення.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що в разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не є переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Враховуючи все вищевикладене, оскільки за обставин цієї справи ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Г.О. подав апеляційну скаргу 04 березня 2024 року, тобто після спливу більш ніж одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а випадків, коли апеляційна скарга може бути подана учасником справи після спливу одного року відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України, у цій справі колегія суддів не встановила, відсутні і підстави для відкриття апеляційного провадження, у зв`язку з чим, колегія суддів доходить висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення залишку заборгованості по кредиту відмовити.

Апеляційну скаргу та матеріали, які додані до неї разом з копією ухвали направити особам, які подали апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: