КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 761/3896/23 Апеляційне провадження № 22-з/824/852/2024Головуючий у суді першої інстанції - Матвєєва Ю.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
У Х В А Л А

13 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Мережко М.В., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Лисенко Ганною Олександрівною, про ухвалення додаткової постанови у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення різниці у заробітній платі за час простою,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека) про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення різниці у заробітній платі за час простою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2023 позов ОСОБА_1 до Укртрансбезпека про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення різниці у заробітній платі за час простою задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ № 531 від 24.10.2022, виданий Укртрансбезпека про оголошення простою старшого державного інспектора Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Собор В.Ю. не з вини працівника. Стягнуто з Укртрансбезпека на користь ОСОБА_1 різницю у заробітній платі за час простою за період з 24.10.2022 по 20.07.2023 в сумі 224 013,84,84 грн без врахування відповідних податків та інших обов`язкових платежів (т. 1 а.с. 231-232зв.).

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.09.2023 заяву представника заявника Лисенко Г.О. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Укртрансбезпека про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення різниці у заробітній платі за час простою задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Укртрансбезпека на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 30 000,00 грн (т. 2 а.с. 43-44).

Постановою Київського апеляційного суду від 13.03.2024 апеляційні скарги Державної служби України з безпеки на транспорті задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2023 змінено, зменшено суму що підлягає стягненню з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 різницю у заробітній платі за час простою за період з 24.10.2022 по 20.07.2023 з 224 013,84 грн на 206 281,64 грн. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2023 та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.09.2023 залишено без змін.

01.05.2024 ОСОБА_1 було подано заяву по ухвалення додаткового рішення, у якій ставила питання про стягнення з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 22 000,00 грн.

Також, просила поновити строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, з тих підстав, що ані позивач ані її представник не були присутніми у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, повний текст постанови було отримано представником позивача 29.04.2024, тому наявні підстави для подання даної заяви та поновлення пропущеного строку встановленого законом.

08.05.2024 Укртрансбезпекою було подано заперечення проти заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, яка обґрунтована тим, що надані позивачем докази не містять положень, що дають змогу оцінити вартість кожної послуги та яким чином здійснюється розрахунок та перелік послуг, що надаються адвокатом, оскільки акт наданих послуг не відображає прозорість ціноутворення.

У судовому засіданні представник Укртрансбезпеки - Самбровський В.О. заперечував проти поданої заяви та просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Положенням ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження справи до суду, який має її розглядати.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Частинами 3, 4 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши доповідь судді Нежури В.А., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, апеляційний суд дійшов висновку, що подана заява підлягає залишенню без розгляду з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2024 у судовому засіданні було оголошено перерву, визначено наступну дату - 13.03.2024. Позивачу та її представнику було направлено судову повістку-повідомлення, які було отримано завчасно (т. 1 а.с. 165, 166, 171, 172).

12.03.2024 представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника. Зі змісту клопотання вбачається, що позивач була обізнана про дату та час розгляду справи (т. 1 а.с. 173-175).

Постановою Київського апеляційного суду від 13.03.2024 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2023 змінено.

01.05.2024 ОСОБА_1 подано заяву про ухвалення додаткового рішення та заявлено клопотання про поновлення строку на подання такої заяви з тих підстав, що позивач та її представник не були присутніми у судовому засіданні, а також з тих підстав, що копію постанови було отримано представником позивача лише 29.04.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частина 2 статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналізуючи зазначену норму процесуального права, слід дійти висновку про те, що для відшкодування витрат на правничу допомогу, заявником має бути вчинено дві обов`язкові дії, а саме, до закінчення судових дебатів зробити заяву про відшкодування судових витрат, а в подальшому, надати докази понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, якщо такі докази не було подано під час розгляду справ.

З наведеного вбачається, що надання доказів понесених витрат та подання відповідної заяви не прив`язується до моменту отримання судового рішення, а не залежно від дати складання повного тексту, обмежується п`ятьма днями після ухвалення судового рішення, тому посилання заявника на ч. 1 ст. 127 ЦПК України є помилковим, оскільки визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк є присічним та поновленню не підлягає.

Згідно абзацу 3 частини 8 статті 141 ЦПК України у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що дата отримання повного тексту постанови не може бути підставою для поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення, тому у задоволенні заяви про поновлення строку слід відмовити, а саму заяву про ухвалення додаткового рішення слід залишити без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 141, 270, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Лисенко Ганною Олександрівною, про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткової постанови залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді