З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого-судді - Букіної О.М.,
за участю секретаря - Щепанової І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,-
19.06.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з відповідача на свою користь:
-відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 510 841,39 грн. та витрати на проведення робіт з оцінки матеріальних збитків в сумі 3 000,00 грн., що разом складає 513 841,39 грн.;
-понесені судові витрати, що складаються з суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
20.06.2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла інформація про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, згідно якої за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2023 року, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, передано на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.
17.07.2023 матеріали позовної заяви надійшли до Солом`янського районного суду міста Києва за підсудністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Склад суду визначено відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 18.08.2023 р. справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Шереметьєвої Л.А.
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Шереметьєвої Л.А. від 21.08.2023 року, прийнято справу до провадження Соломянського районного суду м. Києва, відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди за правилами спрощеного позовного провадження.
Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України.
Позивачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження. Відповідачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками.
Відповідачем копію ухвали суду від 21.08.2023 та копію позовної заяви з додатками не було отримано.
Вказані документи направлялися відповідачу за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Конверти з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов, які направлявся відповідачу за адресою місця реєстрації повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Станом на день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.
21.02.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.
Так, 12.08.2021 о 18 год. 05 хв. по Чоколівському бульвару в м. Києві, водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «ВАЗ-2101» д.н.з. з НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, чим порушив п.п. 10.3, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме - не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, після чого продовжив рух та не дотримавшись безпечної дистанції скоїв зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Позивач зазначає, що автомобіль «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_3 , який внаслідок вказаної ДТП отримав механічні пошкодження, належить йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
Оскільки страхова виплата в розмірі 130 000,00 грн. недостатня для відшкодування завданих матеріальних збитків, позивач вважає за необхідне звернутись до суду щодо стягнення з винуватця ДТП різниці між вартістю відновлювальних робіт КТЗ, визначену за втратним підходом в сумі 640 841,39 грн. та страховим відшкодуванням в сумі 130 000,00 грн., а саме 510 841,39 грн. та витрат на проведення робіт з оцінки матеріальних збитків в сумі 3 000,00 грн.
Таким чином, загальна вартість матеріального збитку становить 513 841,39 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.
03.04.2024 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сікач О.М. надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій представник позивача просить:
-стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 121 310,85 грн. та витрати на проведення робіт з оцінки матеріальних збитків в сумі 5 000,00 грн., що разом становить 126 310,85 грн.;
-стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, що складаються з сплаченого судового збору (з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог) та витрати на професійну правничу допомогу;
-повернути позивачу ОСОБА_1 сплачений судовий збір у зв`язку із зменшенням позовних вимог в сумі 3 875,30 грн.
Подана заява про зменшення позовних вимог мотивована тим, що підставою позову являється відшкодування матеріальної шкоди позивачу як потерпілому, що заподіяна в результаті ДТП з вини відповідача.
При здійсненні розрахунку розміру матеріальної шкоди, позивач розраховував шкоду як різницю між вартістю відновлювальних робіт КТЗ, визначену за витратним підходом в сумі 640 841,39 грн., та страховим відшкодуванням в сумі 130 000,00 грн., що склало 510 841,39 грн.
Представник позивача вказує на те, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, враховуючи приписи ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається знищеним.
Таким чином, у випадку фізичного знищення транспортного засобу потерпілому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
Отже, позивачу підлягає відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди з врахуванням отриманого страхового відшкодування:
Вартість ТЗ до ДТП - 347 745,72 грн.
Вартість ТЗ після ДТП - 96 434,87 грн.
Сума отриманого страхового відшкодування - 130 000,00 грн.
347 745,72 - 96 434,87 - 130 000,00 грн. = 121 310,85 грн.
Таким чином, позивачу підлягає відшкодування в сумі 121 310,85 грн.
Позивач у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином.
03.04.2024 року до суду від представника позивача надійшла заява, у якій представник просить проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, подану заяву про зменшення позовних вимог підтримує та просить суд прийняти до розгляду, проти заочного розгляду справи заперечень не має.
Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання жодного разу не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Поштова кореспонденція (ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, а також судові повістки, що направлялися за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, поверталися до суду неврученими з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Таким чином, відповідач, враховуючи положення статей 128, 130 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання.
Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача ОСОБА_2 на адресу Солом`янського районного суду міста Києва не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити позицію останньої щодо предмету спору.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, враховуючи письмову згоду представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, приходить до наступного висновку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 12.08.2021 о 18 год. 05 хв. по Чоколівському бульвару в м. Києві, водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «ВАЗ-2101» д.н.з. з НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, чим порушив п.п. 10.3, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме - не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, після чого продовжив рух та не дотримавшись безпечної дистанції скоїв зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Так, за результатами розгляду справи , суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП, тобто керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом та порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Враховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення та особу правопорушника, суд дійшов висновку, що останнього слід притягнути до адміністративної відповідальності, виходячи з вимог ст.ст. 124, 130, 36, 33 КУпАП, та піддати ОСОБА_2 адміністративному стягненню в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та повторному встановленню і доказуванню обставини, які були встановлені постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.11.2021 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, щодо обставин, місця та часу події вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 , якого визнано виним, зокрема у вчиненні ДТП.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження автомобіль «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_3 , який належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 22, 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до вимог п. 3, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним.
Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За приписами частини 2 статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.
Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (стаття 22 ЦК України).
Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 9 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За загальним правилом та з огляду на положення ст.1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до статті 5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За приписами пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Стаття 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає підстави, за яких потерпіла особа вправі претендувати на відшкодування шкоди за рахунок централізованих страхових резервних фондів МТСБУ.
Згідно підпункту а пункту 41.1. цієї норми МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначена за витратним підходом - 640 841,39 грн.
Ринкова вартість КТЗ визначена за порівняльним підходом - 347 745,72 грн.
Коефіцієнт фізичного зносу - 0,63
Втрата товарної вартості - 0,00 грн.
Варітсть відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 277 818,73 грн.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Дана норма регламентує, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, у випадку фізичного знищення транспортного засобу потерпілому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
Жодних обґрунтованих заперечень та доказів, які б спростовували висновки оцінювача, суду не надано, а тому суд вважає вказані Звіти належними і допустимими доказами розміру завданих позивачу збитків та покладає їх в обґрунтування свого рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України, докази мають були належними - містити інформацію щодо предмета спору, допустимими, тобто одержані в законний спосіб та достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Надані позивачем докази на підтвердження обставин завдання матеріальної шкоди є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування.
Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що ДТП відбулось з вини відповідача ОСОБА_2 , який на правовій підставі керував транспортним засобом «ВАЗ-2101» д.н.з. з НОМЕР_1 , та наявністю між його діями та наслідками, що настали, безпосереднього причинного зв`язку, що встановлено постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.11.2021 року, яка набрала законної сили, то сума відшкодування має бути стягнута саме з відповідача в розмірі спричиненої позивачу матеріальної шкоди визначена в порядку ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як різниця вартості автомобіля Volkswagen Passat Alltrack д.н.з. НОМЕР_3 , до та після ДТП.
Отже, позивачу підлягає відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди з врахуванням отриманого страхового відшкодування:
Вартість ТЗ до ДТП - 347 745,72 грн.
Вартість ТЗ після ДТП - 96 434,87 грн.
Сума отриманого страхового відшкодування - 130 000,00 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню завдана матеріальна шкода в розмірі - 121 310,85 грн. (347 745,72 - 96 434,87 - 130 000,00 грн. = 121 310,85 грн.)
Окрім збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, позивач також поніс витрати на оплату послуг спеціаліста-автотоварознавця, а саме:
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на проведення робіт з оцінки матеріальних збитків в сумі 5 000,00 грн.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, та стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 121 310,85 грн., завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та 5 000,00 грн. витрат на проведення робіт з оцінки матеріальних збитків.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В силу ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1 263,11 грн., а сума надміру сплаченого судового збору у зв`язку із зменшенням позовних вимог в розмірі 3 875,30 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229,247, 259, 263-265, 268, 279, 280-289, 354, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомо, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоди, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 121 310,85 грн., 5 000,00 грн. витрат на проведення робіт з оцінки матеріальних збитків.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомо, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 1 263,11 грн.
Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) частину сплаченого судового збору з державного бюджету в розмірі 3 875,30 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.05.2024.

Суддя О.М. Букіна