Справа № 630/1641/23
Провадження № 2/630/107/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря: Нерубацької А.О.,

представника позивача (дистанційно) Желізняк А.С.,

відповідача (дистанційно) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 630/1641/23 (провадження № 2/630/107/23) за позовом ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з вимогами:

про стягнення солідарно заборгованості за електричну енергію, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , за серпень 2021 року в розмірі 13297,20 грн.;

про стягнення з відповідачів витрат по оплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. в рівних частках, тобто по 1342,00 грн. з кожного;

про стягнення з відповідачів витрат за отримання інформації з Державного реєстру речових прав в розмірі 33,00 грн. в рівних частках, тобто по 16,50 грн. з кожного,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування позовної заяви представник позивача Желізняк А.С. вказала, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 являються співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а тому відповідачі згідно із типовим Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, розміщеним на офіційному сайті позивача, являються побутовими споживачами електричної енергії, що постачається ПРАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ». Також за вказаною адресою було відкрито абонентський особовий рахунок, за яким у серпні 2021 року утворилася заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 13297,20 грн., яка не була погашена. Саме тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду, аби стягнути з відповідачів в солідарному порядку виниклу заборгованість за спожиту електричну енергію.

Ухвалою від 26 січня 2024 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачам був встановлений 15-денний строк з дня отримання копій ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви для подання відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків.

Копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви в електронному вигляді були надіслані відповідачам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на повідомлені ними електронні адреси, виходячи з відповідної заяви, поданої відповідачем ОСОБА_1 . Вказані документи були доставлені на електронні адреси кожного з відповідачів 12 лютого 2024 року, що підтверджено відповідними довідками.

Але відповідачами у встановлений судом строк відзиви не подані, про виникнення у них поважних причин, які стали на заваді у реалізації права на подання процесуальних заяв по суті справи, не повідомлено. У зв`язку з цим суд провів розгляд справи по суті на підставі наявних у ній матеріалів.

Представник позивача Желізняк А.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, в своїх поясненнях вона посилалась на обставини, викладені в позові. Представник позивача наголосила на тому, що відповідачі являються співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і в момент набуття ними права власності до них перейшов обов`язок оплачувати спожиту електроенергію. Саме на власника нерухомості покладається обов`язок своєчасного передання показників лічильника електроенергії. Але відповідачі такого обов`язку не виконували і не здійснювали своєчасну оплату спожитої електроенергії. За серпень 2021 року було зафіксовані показники лічильника, на підставі яких було здійснено нарахування за спожиту електроенергію в розмірі 13297,20 грн. Але відповідачі вказану заборгованість не сплатили.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що у січні 2021 року придбав разом із дружиною житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , маючи на меті його знести і звільнити земельну ділянку від забудов, бо вона межувала з будинком, в якому проживає його матір. В будинку він не проживав та не планував ним користуватися, тому не укладав жодних договорів на користування житлово-комунальними послугами. В цьому будинку проживав попередній власник на прізвище ОСОБА_4 . Після його смерті будинок продавала його спадкоємець, яка запевнила, що заборгованість за житлово-комунальні послуги в будинку. Але на час укладання договору купівлі-продажу відповідної довідки йому, ОСОБА_1 , продавець не надала, тому він вимушений був повірити її слову, аби не втратити змогу придбати цей будинок. Те, що в будинку був встановлений лічильник електроенергії, він не знав, бо побачив його лише коли у вересні 2021 року розпочав роботи х демонтажу будинку. Він 21 вересня 2021 року звернувся до енергетичної компанії із заявою про демонтаж лічильника. Невдовзі представник цієї компанії демонтував лічильник. Але це відбулось в присутності лише його матері, тому він навіть не знав, які саме показники спожитої електричної енергії були на приладі обліку. Наразі він впевнений в тому, що заборгованість нарахована саме за ту електричну енергію, яка була фактично спожита попереднім власником ОСОБА_4 від так він не зобов`язаний її опласувати.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між постачальником та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються ст. 714 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», та проводяться згідно з «Правилами роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 № 312.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 355523997 від 23 листопада 2023 року вбачається, що власниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , являються відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в рівних частках, по 1/2 кожен, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницькою Н.В. 12 січня 2021 року за реєстровим № 3.

Згідно положень Правил роздрібного ринку електричної енергії споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг укладається сторонами з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання Споживача до цього Договору. Абзацом п`ятим пункту 13 розділу ХVІІ Закону передбачено, що фактом приєднання споживача до умов постачання універсальних послуг є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Враховуючи наведені приписи, та те, що за вказаною вище адресою фактично спожито електричну енергію, Договір вважається укладеним на умовах типового договору комерційної пропозиції.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не зверталася до ПРАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» із заявами про відключення електропостачання або розірвання договору.

Постановою НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної-послуги на закріпленій території. Згідно Переліку постачальників універсальних послуг на території Харківської області, таким постачальником визначено ПРАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ».

Позивач має ліцензію з постачання електричної енергії (постанова НКРЕКП від 19 червня 2018 року №505).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії; дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; врегулювати у порядку, визначеному кодексом систем розподілу, відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу.

Відповідно до п. 2. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі - Правила) укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Згідно з п. п. 1 п. 5.2.1. Правил електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів.

Відповідно до абз. 1 п. 7 Правил договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умов надання рахунку постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Отже, в розумінні Правил відповідач є споживачем електричної енергії та згідно до вимог законодавства зобов`язаний зокрема: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до вимог умов Правил; вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку.

Стаття 322 ЦК України визначає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив про те, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що з 12 січня 2021 року позивач почав надавати свої послуги з електропостачання відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , як співвласникам житлового будинку, які в свою чергу отримували послуги з електропостачання, про що свідчить довідка абонента, в якій відображено показники спожитої електроенергії, та довідка про розрахунок заборгованості, відповідно до якої відповідач споживав електричну енергію, що підтверджує факт їх приєднання до умов договору постачання універсальних послуг позивача. Докази, що відповідачами було надано на адресу позивача заяву-відмову від отримання таких послуг, у встановлену ЦПК України порядку і строки до матеріалів справи сторонами не надано.

Таким чином, судом встановлено, що у сторін виникли договірні відносини. А відтак доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що він жодних договорів з позивачем не укладав, є необґрунтованими та такими, що спростовані матеріалами справи.

Однак, відповідачі не дотримуються вимог щодо своєчасної оплати вартості спожитої електричної енергії, та згідно із наданим ПРАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» розрахунком заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 , за серпень 2021 року утворилася заборгованість за спожиту електричну енергію в кількості 7915 кВт*год в сумі 13297,20 грн.

Виходячи з положень ст. ст. 526, 626-631 ЦК України, укладений договір є обов`язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (ст. 9) передбачений обов`язок для споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором; споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Цим же Законом (ст. 1) визначено, що споживачами житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна,

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ч. 1 ст. 541 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги ПРАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі та досліджених в ході розгляду справи доказів.

Відповідачем ОСОБА_1 була подана заява про застосування строку позовної давності до вимог позивача як підставу для відмови у позові. Він вказав, що позивачу було відомо про те, що 01 жовтня 2019 року працівниками АТ «Харківобленерго» були проведено відключення електропостачання в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і що на той момент були зафіксовані показники лічильника на рівні 25370 кВт*год. Отже саме з 01 жовтня 2019 року у позивача виникло право на заявлення своїх претензій до споживача щодо сплати заборгованості за спожиту електроенергію. Від так трирічний строк звернення до суду з відповідною вимогою сплив ще 01 листопада 2022 року.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є вимога про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту у серпні 2021 року електричну енергію, і показники спожитої електроенергії за серпень 2021 року, виходячи з пояснень відповідача в судовому засіданні, представник оператора системи розподілу електричної енергії, тобто АТ «Харківобленерго», зафіксував саме у вересні 2021 року. Отже строк позовної давності до вимоги позивача слід обраховувати саме з вересня 2021 року. Позовна заява з вимогами до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію за серпень 2021 року надійшла до суду 26 грудня 2023 року і була передана до поштового відділення для відправлення на адресу суду 20 грудня 2023 року. Тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності суд не вбачає.

Отже, суд задовольняє позов і стягує з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 13297,20 грн.

Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються уразі задоволення позову на відповідача.

Задовольняючи вимогу позивача про стягнення всієї суми заборгованості, суд одночасно стягує з відповідачів в рівних частках на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 2684,00 грн., тобто по 1342,00 грн. з кожного з відповідачів.

Представник позивача також просила стягнути з відповідачів витрати в розмірі 33,00 грн., пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До позову нею була додана квитанція про здійснення оплати в сумі 33,00 грн. на користь ТОВ «ФК МБК». Але, по-перше, зі змісту такої квитанції не виявляється можливим встановити, що такі витрати були понесені саме позивачем ПРАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» чи його представником Желізняк А.С. , а по-друге, представником позивача не доведено те, що такі витрати відносяться саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи, перелік яких визначений ст. 133 ЦПК України. Тому у задоволенні вимоги позивача про стягнення цих витрат слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» заборгованість за електричну енергію, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , за серпень 2021 року в розмірі 13297,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» витрати по оплаті судового збору в сумі 1342,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» витрати по оплаті судового збору в сумі 1342,00 грн.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасники справи:

Позивач - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», , юридична адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Георгія Тарасенка (колишня вул. Плеханівська), 126;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя О. О. Малихін

Повне рішення складено

01 квітня 2024 року.