РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1151/24

провадження у справі № 2/0285/767/24

01 травня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…..………………Літвин О. О.,

секретаря………………….……......Клечковської М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Брониківської сільської ради Звягельського району Житомирської області

про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив встановити факт прийняття його матір`ю ОСОБА_2 спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; та визнати за ним право власності на земельну частку (пай) в розмірі 5,35 умовних кадастрових гектарів, що перебувала в колективній власності на землю по реформованій агрофірмі «Маяк» с. Теснівка Новоград-Волинського району Житомирської області, і яка знаходиться на території Брониківської сільської ради (Несолонський старостинський округ) Звягельського району Житомирської області (далі за текстом Земельний пай), в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті матері відкрилась спадщина, що складається, зокрема, з Земельного паю, який належав її матері, його бабусі, яка померла раніше своєї доньки та за життя не встигла отримати сертифікат на право на землю. У встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 не подавала, натомість, вчиняла дії по вступу у фактичне володіння спадковим майном. Після смерті матері ОСОБА_6 , як єдиний спадкоємець, спадщину прийняв, однак у зв`язку з відсутністю факту прийняття матір`ю спадщини після смерті своєї матері та правовстановлюючих документів на спадкове майно, позбавлений права на його спадкування.

Сторони до суду не прибули, в заявах просили слухати справу без їх участі, позивач підтримав позов, представник відповідача не заперечив щодо його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Теснівка Новоград-Волинського району Житомирської області у віці 79 років померла ОСОБА_7 , яка на момент смерті проживала з донькою ОСОБА_8 .

У березні 2003 року в с. Теснівка Новоград-Волинського району Житомирської області помирає ОСОБА_5 , спадщину після смерті якої приймає її син, позивач у даній справі ОСОБА_9 , та 10.09.2003 отримує свідоцтво про право на спадщину за законом на частину житлового будинку в м. Новоград-Волинський.

Окрім будинку, до спадкової маси також входить і Земельний пай. З повідомлень Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 05.02.2024, виконавчого комітету Брониківської сільської ради Звягельського району Житомирської області від 23.01.2024 та 01.02.2024 слідує, що померла ОСОБА_7 була включена в списки (за порядковим №260) членів агрофірми «Маяк» с. Теснівка Новоград-Волинського району Житомирської області, якій видано державний акт на право колективної власності на землю відповідно до рішення Несолонської сільської ради народних депутатів №38 від 28.07.1995. Однак сертифікату на земельну частку (пай) ОСОБА_7 не отримала, оскільки вони видавались рішенням Новоград-Волинської районної державної адміністрації, починаючи з 1997 року, тобто вже після її смерті.

Родинні стосунки між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , як матері й доньки, та між останньою і позивачем, як матері й сина, підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження та укладення шлюбу.

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на Земельний пай, нотаріусом 06.10.2022 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нього.

Спадкова справа після смерті баби позивача ОСОБА_3 не заводилась.

Позивач є єдиним спадкоємцем своєї померлої матері ОСОБА_4 , інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58 Конституції України) норми ЦК України застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року (далі за текстом ЦК 1963), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців.

Для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК 1963 (обидві спадкодавиці Скоковська та Белова померли у 1995 та 2003 роках відповідно).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав, відповідно до ст.524 ЦК 1963 є спадкування майна, в тому числі за законом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина (чоловік) і батьки померлого (ст.529 ЦК 1963).

Статтею 548 ЦК 1963 визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі ст.ст.549, 554 ЦК 1963 спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 №18/5, яка діяла на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, окрім іншого, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Згідно довідки виконавчого комітету Брониківської сільської ради Звягельського району Житомирської області від 01.02.2024 Б ОСОБА_11 проживала за однією адресою зі своєю матір`ю Скоковською Розалією, доглядала її та поховала, а також протягом 6 місяців після її смерті проживала у спільному з нею будинку.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що Б ОСОБА_11 прийняла спадщину померлої матері, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Земельне законодавство, чинне на момент смерті спадкодавиці Скоковської Розалії, не містило чіткого визначення поняття земельної частки (паю). Поняття земельна частка (пай) безпосередньо пов`язане з паюванням земель сільськогосподарського призначення, що перебували у колективній власності. При паюванні земель було передбачено визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, так званих колгоспів, без виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості). Виходячи з цього, треба розуміти, що земельна частка (пай) це певна умовна земельна частка, виділена при приватизації державних та комунальних сільськогосподарських підприємств (всім відомих колгоспів), розміри якої визначаються в умовних кадастрових гектарах. Характерною особливістю земельних часток (паїв) є те, що вони не були виділені в натурі, тобто не мають чітко визначених меж та розташування на місцевості.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі за текстом Порядок). У цьому разі необхідно враховувати, що згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Право на земельну частку (пай) згідно з п.2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За приписами ст.ст.5, 22 Земельного кодексу України 1990 року (далі за текстом ЗК 1990) кожний член КСП у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), право власності на яку виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

Державний акт на право колективної власності на землю видається КСП із зазначенням розмірів земель, що перебувають у його власності і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ст.23 ЗК 1990).

Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі ст.9 ЦК 1963 здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік.

Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи слідує, що ОСОБА_7 за життя правомірно набула право власності на Земельний пай, у зв`язку із чим його можна вважати спадковим майном померлої, яке успадкувала її донька ОСОБА_5 . Остання за життя не встигла оформити свої спадкові права на землю, відповідно право на спадкування її спадкового майна перейшло до сина, позивача у даній справі.

Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, вказані позивачем обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та враховуючи неможливість оформлення ним своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про встановлення факту прийняття його померлою у 2003 році матір`ю ОСОБА_12 спадщини після смерті, померлої у 1995 році її матері ОСОБА_3 , та визнання за ОСОБА_13 права власності в порядку спадкування за законом на Земельний пай, який залишився після смерті матері ОСОБА_6 .

Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (інвалідність ІІ групи), то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави на загальну суму 2422,40 грн (за дві вимоги по 1211,20 грн).

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 на земельну частку (пай) в колективній власності на землю агрофірми «Маяк» с. Теснівка Новоград-Волинського району Житомирської області, успадкованої після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

право власності на земельну частку (пай) в розмірі 5,35 умовних кадастрових гектарів, що перебувала в колективній власності на землю по реформованій агрофірмі «Маяк» с. Теснівка Новоград-Волинського району Житомирської області, та яка знаходиться на території Брониківської сільської ради (Несолонський старостинський округ) Звягельського району Житомирської області,

в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з Брониківської сільської ради Звягельського району Житомирської області на користь держави 2422,40 грн судового збору.

Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи (ст.ст.352, 354 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду (ст.273 ЦПК України).

Головуюча суддя О. О. Літвин