Справа № 177/315/24
Провадження № 2/177/374/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2024 Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі клопотання представника відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , адвоката Булгакової Д.А., про повернення позовної заяви, заявлене у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вказана цивільна справа.

Представником відповідачів ОСОБА_4 15.04.2024 подано до суду клопотання про повернення позовної заяви на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, яке доповнено представником 07.05.2024 у підготовчому засіданні. В обґрунтування клопотання зазначено, що позовна заява подана особою, а саме ОСОБА_1 , яка не мала відповідних повноважень на її подання. Так, на підтвердження повноважень ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи довіреність від 03.01.2024 у вигляді перекладу з польської мови на українську, проте довіреності мовою оригіналу до справи не долучено, що суперечить гл. 8 п. 3.5. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5. Окрім того, довіреність від 03.01.2024 не містить відомостей про легалізацію документа та не видана уповноваженим органом відповідно до Віденської Конвенції про Консульські зносини у разі відсутності такої легалізації. Представник відповідачів також зазначала, що довіреність від 03.01.2024 не містить жодних відомостей про те, що ОСОБА_7 уповноважує представляти його інтереси ОСОБА_1 саме в статусі адвоката. При цьому, повноваження представника у цивільному процесі можуть підтверджуватися довіреністю, що не скасовує обов`язок адвоката укласти договір про надання правової допомоги, проте адвокатом Найдьоновою Н.В. у вказаній справі договору про надання правової допомоги не надано.

У підготовчому засіданні 07.05.2024 представник відповідачів ОСОБА_4 клопотання про повернення позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав, що наведені в ньому.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечувала щодо задоволення вказаного клопотання. Для огляду в судовому засіданні надала оригінал довіреності від 03.01.2024, нотаріальне посвідчення підпису в ній на польській мові з перекладом на українську мову та наполягала, що її повноваження, як представника позивача ОСОБА_7 у даній справі, підтверджено належним чином.

Розглянувши клопотання, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується учасниками процесу, позовна заява підписана представником позивача ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , яка діє на підставі довіреності від 03.01.2024. Підпис ОСОБА_7 у цій довіреності посвідчено нотаріусом міста Вроцлава у Республіці Польща, яким не перевірявся зміст документа, а також наслідки, які цей документ спричиняє. Оригінали довіреності, її нотаріальне посвідчення на польській мові з перекладом на українську мову, оглянуті судом у підготовчому засіданні. Належним чином засвідченні копії вказаних документів долучено до позовної заяви представником позивача (а.п.27-30).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Конвенція 1961 року, яка скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22.12.2003.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

Якщо довіреність виходить від іноземної юридичної чи фізичної особи, то вона визнається дійсною у разі її легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Окремими міжнародними договорами, учасницею яких є Україна, скасоване будь-яке додаткове засвідчення офіційних документів, що подаються до установ держав - учасниць такого Договору, зокрема з розгляду цивільних, сімейних та кримінальних справ, у зв`язку з чим дотримання процедури легалізації чи проставлення апостилю не може вимагатися державами - учасницями такого Договору.

Відповідними статтями зазначених договорів передбачено, що документи, що були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж і на території другої Договірної Сторони.

Відповідно до ст. 15 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини в цивільних і кримінальних справах, документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що довіреність від 03.01.2024 є належним доказом, що підтверджує повноваження представника позивача ОСОБА_7 , ОСОБА_1 у цій справі, а тому клопотання представника відповідачів про повернення позову на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, є необґрунтованою та такою що не підлягає до задоволення.

Суд також звертає увагу, що за даних обставин, з урахуванням того, що ухвалою суду від 26.02.2024 (а.п.46), позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, посилання в клопотанні представником відповідачів на положення п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України є такими, що суперечать вимогам ЦПК України, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 200, п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, суд, за наявності правових підстав, постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

Щодо повноважень представника, як адвоката, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

На підставі довіреності від 03.01.2024, ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_1 бути його представником та вести від його імені справи, зокрема, у судових установах, із усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачу, у тому числі з правом підпису позовних заяв, брати участь у судових засіданнях та у дослідженні доказів, наводити свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають під час судового процесу. Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 03.01.2027, без права передоручення та без права розпорядження майном.

Як слідує зі змісту позовної заяви, спірні правовідносини випливають зі спадкових правовідносин, оскільки позивач звертаючись до суду, просить визнати право власності на майно у порядку спадкування за заповітом.

Зважаючи на вказані обставини, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, відкриваючи провадження в справі, суд призначив її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у ст. 61 цього Кодексу.

Дана справа не є малозначною та відповідно до вимог ч. 4 ст. 274 ЦПК України, підлягає розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, з огляду на що, представником позивача ОСОБА_7 у вказаній справі в суді може бути виключно адвокат.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, закріплено також ч. 1 ст. 26 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», серед яких: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Жодна норма Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не встановлює, що в довіреності, виданій на ім`я фізичної особи - адвоката, обов`язково зазначається про те, що такий представник є саме адвокатом. Не містить таких вимог ні ЦПК України, ні ЦК України, яким врегульовано питання представництва за довіреністю.

У зазначеному аспекті важливим є, щоб особа, яка здійснює представництво за довіреністю, мала статус адвоката та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.10.2018 у справі № 908/1101/17.

При цьому Верховний Суд враховує, що форма не може превалювати над змістом. З`ясовуючи зміст довіреності, суд має виходити з її (довіреності) буквального та логічного змісту, з намірів особи, яка таку довіреність видала.

З матеріалів справи слідує, що на підтвердження своїх повноважень адвокат Найдьонова Н.В. долучила довіреність від 03.01.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 28.01.2022 серії ВЛ № 1362, що підтверджує наявність у неї статусу адвоката. Окрім того, у підготовчому судовому засіданні надано для огляду посвідчення адвоката, а також встановлено, що відомості про адвоката Найдьонову Н.В. наявні в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Таким чином адвокат Найдьонова Н.В. мала право підписувати позовну заяву та, відповідно, представляти інтереси позивача ОСОБА_7 у даній цивільній справі на підставі довіреності від 03.01.2024, якоювизначено повноваження адвоката, межі наданих представникові прав та перелік дій, які він може вчиняти для виконання доручення, а тому доводи представника відповідачів ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 не має повноважень у справі, оскільки у тексті довіреності, на підставі якої адвокат здійснює представництво у суді, не вказано, що її видано саме адвокату, є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 60, 62, 258-261, 274 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення позовної заяви, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 08.05.2024

Суддя: