ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4037/24 Справа № 212/8981/23 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П.,Тимченко О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, у письмовому порядку, згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Щербаня Віктора Сергійовича на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року, яке ухвалено суддею Козловим Д.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що вона з ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом із нею. Їх ім`я фактично припинила існувати, ОСОБА_2 у липні 2023 року залишив її, тому вони спільного бюджету не мають та мешкають окремо. При цьому відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання спільного сина. Позивачка не працевлаштована, жодних доходів не має, тому у неї відсутні кошти на повноцінне утримання та забезпечення потреб дитини, тому її та малолітнього сина наразі матеріально забезпечує мати позивачки. Вказувала, що ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, але має постійний високий заробіток, тому він повинен піклуватися про утримання своєї дитини, який у свою чергу утримує іншу неповнолітню дитину, на яку сплачує добровільно 10000 грн. матері такої дитини. На підставі зазначеного просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 8000 грн. щомісяця на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1675,00 грн. від усіх видів доходів щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 9 листопада 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Не погодившись із даним судовим рішенням представник позивачки в її інтересах подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що звертаючись до суду із даним позовом та визначаючи спосіб стягнення аліментів в твердій грошовій сумі позивачці не було відомо про офіційне працевлаштування відповідача. Відповідний доказ про розмір його доходу представник відповідача подала суду 19.12.2023 в судовому засіданні по даній справі, тобто з порушенням строків на надання доказів. Проте суд першої інстанції прийняв ці докази без обґрунтування поважності причин пропуску строку на їх подання з боку відповідача. Натомість заяву позивачки про зміну предмету позову, у якій ставилось питання про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходів позивача з огляду на долучені відповідачем докази про його заробіток, суд першої інстанції не прийняв через пропуск строку на подання такої заяви і частково задовольнив позов визначивши аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1675, грн., з чим позивачка не згодна. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, доходу відповідача до досягнення дитиною повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно частин 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно до ч. 3 статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно до ч. 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відзиву відповідач не подав, натомість в судовому засіданні представник відповідача з пропуском вищевказаного строку подала заяву про долучення доказів, зокрема про працевлаштування та розмір заробітку відповідача.

Дійсно, при поданні позову ОСОБА_1 вибрала спосіб стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, проте після подання відповідачем доказів свого офіційного працевлаштування та розміру заробітку, хотіла змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, подавши відповідну письмову заяву.

Суд першої інстанції припустився помилки та надмірного формалізму, спочатку прийнявши докази від відповідача, подані з пропуском процесуального строку, без поновлення цього строку та обґрунтування поважності причини пропуску, а потім відмовивши у поновленні строку позивачці на подання заяви про зміну предмету позову, який стосувався зміни способу присудження аліментів до стягнення з твердої грошової суми на частку від доходів, залишивши без розгляду дану заяву.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, офіційно працевлаштований, а тому з врахуванням його майнового стану, а також віку дитини, мінімальних потреб дитини для її належного забезпечення, тому суд першої інстанції мав би правильно визначити розмір аліментів в частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, визначити стягнення присуджених з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.ст. 259, 268, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Щербаня Віктора Сергійовича рокузадовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року змінити, визначити стягнення присуджених з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2024 року.

Головуючий суддя

Судді