Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/8119/23
Провадження № 2/644/727/24
19 березня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в особі судді Шевченка С.В., за участю секретаря с/з Кузьміної Ю.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
учасники справи: представник позивача адвокат Хрустовська О.П.
У позові ОСОБА_1 просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимоги позивачка посилається на те, що відповідач близько 10 років не проживає на спірній житловій площі без поважних на то причин.
В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення повістки на адресу місця реєстрації та через оголошення на офіційному сайті суду. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило.
За таких обставин, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Судом встановлено, що наймачами квартири АДРЕСА_1 є позивачка та відповідач, які за цією ж адресою і зареєстровані. Дані обставини підтверджуються копією рішення виконкому ХМР від 11.07.2012 № 418 та копією довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили ту обставину, що відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 впродовж останніх 10 років, квартирою не користується, своїх речей там не зберігає.
Всі витрати з оплати комунальних послуг за квартиру несе позивачка, на підтвердження чого нею надані копії відповідних нарахувань та оплат.
Для вирішення спірних правовідносин суд застосовує такі норми закону.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.
Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.
Статтею 61 ЖК України закріплено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
За приписами стаття 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Відповідно до частини першої статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК Української РСР наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.
Згідно зі статтею 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК Української РСР строки.
Вказані вище висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 16.12.2020, справа № 571/1292/17.
З показань свідків встановлено, що відповідач впродовж 10 років квартирою АДРЕСА_1 не користується.
Крім того, з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок у с. Шестакове Вовчанського району Харківської області.
За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для висновку про те, що відповідач відсутній у займаному приміщенні понад шість місяців без поважних причин.
Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть».
Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
На підставі викладеного вище та керуючись ст. 141, 259, 264,265,280-282 ЦПК України, суд у х в а л и в :
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 грн. 60 коп. судових витрат з оплати судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складений 21.03.2024.

Суддя С.В. Шевченко