Провадження № 2/202/778/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Доценко С.І.

секретаря судового засідання Тарасової К.О.

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім`ю та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

25 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини. А також просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначила, що в 1980-х роках вона познайомилась і стала спілкуватися з ОСОБА_4 , 1925 р.н., яка мешкала в АДРЕСА_2 . Вони стали близькими подругами.

ОСОБА_4 проживала разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав невиліковний психічний розлад.

10 червня 1993 року ОСОБА_4 разом з сином ОСОБА_3 приватизувала вищевказану квартиру, що підтверджується свідоцтвом про право власності.

На той момент ОСОБА_4 вже була хвора онкологічним захворюванням та 23 січня 1995 року залишила заповіт на належну їй 1/2 частку спірної квартири на ім`я позивача та просила після її смерті здійснювати догляд за її хворим сином ОСОБА_3 до його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Після її смерті позивач прийняла спадщину за заповітом на належну 1/2 частини спірної квартири та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.08.1996 року за р. № 3-8774, яке зареєстроване в БТІ 27.11.1996 року та записане в реєстрову книгу № 251п за р.№ 50.

Після смерті ОСОБА_4 позивач стала мешкати за вказаною адресою та доглядати за ОСОБА_3 , у якого не було власних дітей та інших родичів. Вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Його пенсії не вистачало на ліки, він періодично проходив стаціонарне лікування в обласній психіатричній лікарні. В подальшому в нього було виявлено пухлину передміхурової залози, що й стала причиною його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , оскільки на день смерті останнього вона проживала разом з ним однією сім`ю.

За даною адресою позивач ОСОБА_2 зареєстрована не була, однак фактично мешкала разом із ОСОБА_3 , була пов`язана з ним спільним побутом та доглядала за ним, оскільки він хворів та потребував постійного догляду. В той же час, заявник фактично була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Для оформлення своїх спадкових прав позивач ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкової квартири, проте постановою нотаріуса від 24 серпня 2023 року за вих. № 2486/02-31 їй було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій з тих підстав, що нею пропущено строк на прийняття спадщини після смерті спадкодавця, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент смерті.

Отже всі вище викладені обставини та докази свідчать про фактичне проживання позивача спільно із спадкодавцем на час відкриття спадщини до моменту його смерті. Даний факт позивачу потрібен для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2023 року прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії спадкових справ, заведені після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні посилався на обставини, викладені в заяві, вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в той же час звернувся до суду з відзивом, згідно якого вимоги не визнав та просив у позові відмовити з огляду на те, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження проживання останньої разом зі спадкодавцем на день його смерті.

Враховуючи, що сторона відповідач була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, скористалася своїм правом на подання відзиву, суд не вбачає підстав для ухвалення заочного рішення.

Суд, заслухавши заявника, його представника та свідків, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

На підставі частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч. 1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , про що 27 червня 1995 року Віддлом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська зроблено запис про смерть за № 913, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 27 червня 1995 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Встановлено, що на день смерті ОСОБА_4 проживала разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав невиліковний психічний розлад, що підтверджується довідкою МСЕК № 049987 від 26 серпня 1996 року.

Після смерті ОСОБА_4 позивач прийняла спадщину за заповітом на належну 1/2 частини спірної квартири та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.08.1996 року за р. № 3-8774, яке зареєстроване в БТІ 27.11.1996 року та записане в реєстрову книгу № 251п за р.№ 50.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 30 листопада 2005 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис про смерть № 1282, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 6 від 03 травня 2023 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Спадкова справа № 3798/2023 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 заведена 15 червня 2023 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. за заявою позивача ОСОБА_2 .

Так, позивач ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкової квартири, проте постановою нотаріуса від 24 серпня 2023 року за вих. № 2486/02-31 їй було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій з тих підстав, що нею пропущено строк на прийняття спадщини після смерті спадкодавця, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент смерті.

Відомості про видані свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом в матеріалах спадкової справи № 378/2023, заведеної після смерті ОСОБА_3 відсутні. Інших спадкоємців, окрім позивача ОСОБА_2 , за законом та заповітом судом не встановлено.

Таким чином, метою встановлення факту спільного проживання позивача разом зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до відомостей зазначених в паспорті позивача її постійним місцем проживання зазначено: АДРЕСА_3 .

Але, ж відповідно до актів фактичного проживання від 03.01.2006 року та 22.07.2023 року, підписаного мешканцями будинку, посвідченого головою ОСББ Тверська-9 та скріплених печаткою, позивач ОСОБА_2 на день смерті спадкодавця ОСОБА_5 , тобто з червня 1995 року по 27 листопада 2005 року, постійно проживала зі спадкодавцем, вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які, зазначили, що позивач постійно проживала за вказаною вище адресою разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю, здійснювала догляд за ним, як за психічно хворим, більше п`яти років та до дня смерті останнього.

Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Виходячи із правової позиції Верховного Суду Касаційного цивільного суду в справі № 484/747/17,провадження № 61-44149св18 від 10.01.2019 року встановлено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що викладені вище обставини та докази свідчать про фактичне проживання позивача спільно із спадкодавцем на час відкриття спадщини до моменту його смерті. Даний факт позивачу потрібен для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас, в задоволенні вимог про визнання права власності на спірну спадкову квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 належить відмовити, оскільки вимоги в цій частині є передчасними, при цьому позивач, отримавши рішення про встановлення факту постійного проживання однією сім`ю разом зі спадкодавцем на момент його смерті не позбавлена права звернутися до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме спадкове майно за законом.

За приписами ст. 141 ЦПК України судові витрати належить покласти на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 76-81, 89, 258-259, 263-268, 293, 294, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім`ю та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 однією сім`ю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 більше п`яти років до часу відкриття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 , - відмовити.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: Дніпровська міська рада, , місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 75.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 24 квітня 2024 року.

Суддя С. І. Доценко