Справа № 756/947/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К. С.,

учасники справи не з`явились,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив» про визнання недійсним договору,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та застави трнспорного засобу від 29 січня 2008 року № 0, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (правонаступник позивач).

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що жодного договору із ПАТ «Укрсиббанк» не підписувала та жодних коштів на придбання транспортного засобу не отримувала. Дійсно зверталась протягом 2008-2009 років до банку із заявою про отримання кредиту, але на значну меншу суму, а тому її документи були використанні шахрайським способом для укладення оспорюваного правочину. Покликається на судове рішення щодо посадових осіб банку з приводу подібних підроблених документів. Просить позов задовольнити.

Відповідачем, правонаступником відповідача, не подано до суду відзив, який би містив заперечення на позов.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями суддею у справі визначено Скрипник О. Г.

06.12.2021 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провдаження.

17.01.2024 у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О. І.

19 січня 2024 року ухвалою судді прийнято до розгляду справу за правилами загального позовного породження з викликом сторін.

02 лютого 2024 року ухвалою суду витребувнао у ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» (03142, місто Київ, пр. Палладіна Академіка, будинок 18/30) оригінал договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 від 29.01.2008 року укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . Витребувано у ПАТ «УкрСиббанк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) оригінал договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 від 29.01.2008 року укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

04 квітня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, дату та час цього засідання.

У заяві від 26.04.2024 представник позивача просить розглядати справу у відсутності сторони позивача.

Щодо заявленого клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи по копіям документів, які містяться у матеріалах справи, суд прийшов до висновок про те, що у такому слід відмовити, адже для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів необхідно надати оригінали документів, що передбачено пунктом 1.1 глави 1 розділу 1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5.

У судове засідання відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлялись про місце, дату та час цього засідання. Відповідачем не подано відзив на позов, який би містив заперечення на позов. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи. Враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Суд установив, що 29 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладеного договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу 3 0 /а.с. 9-16/.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 надано кредитні кошти у розмірі 196775,00 грн (п. 1.1 договору).

У забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань за цим договором позичальник ОСОБА_1 передає у заставу транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 (п. 2.1 договору).

Транспортний засіб належить ОСОБА_1 що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (п. 2.4 договору).

Будь-яких доказів що вказаний транспортний засіб, який став предметом застави на момент укладення оспорюваного договору не належав ОСОБА_1 у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України суду не надано.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України і відповідно ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

У тому випадку коли сторона не виявляла своєї волі до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тоді правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Законодавець за загальним правилом, викладеним у ст.218 ЦК України, не передбачає наслідків у виді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо простої письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна зі сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повертаючись до матеріалів справи суд зазначає, що позивач наводить аргументи про те, що жодного договору 29.01.2008 не укладала із банком та не підписувала оспорюваного договору, а підписи, які містяться на кожній сторінці оспорюваного договору від імені позичальника ОСОБА_1 їй не належать, однак жодних доказів цього не надає у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 22.02.2018 (справа № 756/11467/15-ц) за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості установлено, що у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що підписувала договір від 29.01.2008, проте не читала його, гроші отримувала, але не в тій сумі, що зазначено у договорі.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факт підписання оспорюваного договору позивач визнала у справі №756/11467/15-ц щодо стягнення з неї заборгованості за оспорюваним договором, зокрема позивач зазначила, що вона підписувала такий кредитний договір, та отримувала кредитні кошти, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Попри те будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б спростовували такі дані суду не надано.

Наведені у позовній заяві обставини щодо кримінального провадження у подібних правовідносинах щодо підробки подібних кредитних договорів, суд не бере до уваги, адже такі не стосуються предмету доказування у цій справі.

Отже, враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивачем не доведено не підписання оспорюваного договору, відтак відсутні підстави для визнання такого недійсним, а тому у позові необхідно відмовити повністю за недоведеністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем судові витрати необхідно покласти на останнього.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив» про визнання недійсним договору - відмовити.

Сплачений позивачем судовий збір необхідно покласти на останнього.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив», місцезнаходження -місто Київ, вулиця Кудрявська,3/5, .

Суддя О. І. Якимець