Справа № 691/476/22
Провадження № 2/691/34/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді Черненка В.О.

за участю секретаря судового засідання Харук Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та витребування свого майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та витребування свого майна з чужого незаконного володіння.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що він перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 12.11.2018 року по 16.11.2021 року.

За час перебування у шлюбі вони проживали разом в домоволодінні по АДРЕСА_1 , де він за власні кошти (заощадження, які були в нього до укладення шлюбу) збудував бетонну огорожу, здійснив ремонт літньої кухні та збудував господарське приміщення (сарай). Крім того вони придбали холодильник вартістю 3000 грн., телевізор марки «Samsung» вартістю 7000 грн. та пральну машину марки «Сатурн» вартістю 1300 грн.

Враховуючи, що згоди стосовно порядку та розподілу спільної сумісної власності між ними не досягнуто, такий спір, відповідно до ст.71 СК України, має бути вирішено судом.

А тому просив стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості1/2 частини вартості бетонної огорожі, літньої кухні, господарського приміщення (сарай), холодильника, телевізора марки «Samsung» та пральної машини марки «Сатурн»та покласти судові витрати на відповідача.

В рамках даної справи, за ухвалою суду проведена судова оціночно-будівельна експертиза № 21-22 від 27.02.2023 року.

З урахуванням висновків оціночно-будівельної експертизи № 21-22 від 27.02.2023 року, позивач уточнив та збільшив свої позовні вимоги обґрунтувавши їх наступними обставинами.

За час перебування з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі в період з 12.11.2018 року по 16.11.2021 року вони проживали разом в домоволодінні по АДРЕСА_1 . За вказаною адресою, він, за власні кошти (заощадження, які були в нього до укладення шлюбу) збудував бетонну огорожу, дійсна вартість якої, за висновком експерта складає 23056 грн. Здійснив ремонт господарського приміщення (сарай Б), що висновком експерта складає 11939 грн. Здійснив проведення газу до вказаного будинковолодіння, на що витратив 2207 грн. Провів каналізацію від будинку та літньої кухні, що становить 20м. каналізаційних труб загальної вартості 9000 грн., які він купив у магазині «Будівельний двір» в м. Городище Черкаської області. Збудував літній душ на загальну вартість 3000 грн. Купив та поставив у будинку металопластикові вікна в кількості 4 шт. на загальну вартість 8000 грн. Купив 10 кв.м, тротуарної плитки, на загальну вартість 2200 грн. яку устелив у дворі даного будинковолодіння. Виготовив та установив між двором та городом металеву огорожу, яка складається із сітки-рабиця розміром 1,5 м на 10 м. вартість 500 грн., та воріт, виготовлених із декоративної сітки у два прольота по 3 м. вартістю 350 грн. за один прольот (всього 700 грн.) та метало- профілю загальною довжиною 21 м. вартість 35 грн. за один метр (всього 725 грн.) А всього витратив на металеву огорожу між двором та городом 1925 грн. Виготовив господарський навіс із металопрофілю для даху площею 50 кв.м вартістю за один кв.м. 135 грн. а всього 6750 грн.

Таким чином загальна вартість витрачених ним коштів складає 68077 грн. із розрахунку: 23056+11939+2207+9000+3000+8000=2200+500+725+6750=68077.

Вказані обставини можуть підтвердити свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Крім того після розлучення з відповідачам досягнуто згоди про повернення наступного майна: бетономішалки, станка і пилки до нього (ключ), сварки, муз центр кабель, кабель до телевізора. А після розлучення майно: пральна машина «Агат», бідон, салатниця, пакетик для рибалки, решето, бочка з ячменем, ящик під зерно, клітка, що підтверджується копією розписки від 07.10.2021 року. Проте відповідачем йому повернута лише частина майна. Інша частина знаходиться у відповідача, а саме йому не повернуто наступне майно: салатниця, бочка з ячменем, ящик під зерно, клітка.

Враховуючи, що спір про повернення майна між ними не вирішено, а також те, що згоди стосовно повернення та порядку розподілу спільної сумісної власності між ними не досягнуто, вважає, що такий спір має бути вирішено в судому порядкута просив стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини бетонної огорожі (23056 грн.); 1/2 частини вартості ремонту господарського приміщення (сарай Б) (11939 грн.); 1/2 частини вартості проведення газу (2207 грн.); 1/2 частини вартості проведення каналізації (9000 грн.); 1/2 частини вартості літнього душу (3000 грн.); 1/2 частини вартості чотирьох металопластикових вікон (8000 грн.); 1/2 частини вартості 10 кв.м. тротуарної плитки (2200 грн.); 1/2 частини вартості металевої огорожі між двором та городом (1925 грн.); 1/2 частини вартості металопрофілю для даху площею 50 кв.м. (6750 грн.), а всього стягнути з відповідача на його користь 34038 гривень 50 коп. та витребувати у відповідача ОСОБА_2 наступне майно: салатницю, бочку з ячменем, ящик під зерно, клітку.

У судовому засіданні позивач та його представник уточненні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що заявлені вимоги та частково зазначені обставини відповідачем заперечуються, оскільки вони не відповідають дійсності та не підтверджені у визначений процесуальним законом спосіб. Відповідач 12.11.2018 року зареєструвала шлюб з позивачем ОСОБА_1 , про що зроблено актовий запис за № 01. В 2021 році їх стосунки погіршилися і вони звернулися із спільною заявою до органів РАЦС про розірвання шлюбу. 16.11.2021 року складено актовий запис № 21 про розірвання шлюбу. Перебуваючи в шлюбі, вони дійсно проживали в її домоволодінні в АДРЕСА_1 , яке вона успадкувала за законом після свого діда ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом 07.11.2014 року. Дане домоволодіння складається із житлового будинку, погріба, двох сараїв, воріт, огорожі та колодязя. Після успадкування даної нерухомості, єдине, що робилося на даному подвір`ї - це ремонт огорожі. Проте це було нею зроблено ще у 2015 році, після вступу в права спадкоємця. На купівлю бетонних секцій, вона брала кредит у КС «Кредит - Союз» на суму 5000 гривень. У будівництві брав участь її повнолітній син, який на той час ще проживав з нею однією сім`єю. Всі інші будівлі розташовані за даною адресою будувалися ще її дідом ОСОБА_9 , після якого вона успадкувала дане домоволодіння. Ніяких капітальних споруд за даною адресою із позивачем ОСОБА_1 під час перебування в шлюбі вони не здійснювали.

Позивач ОСОБА_1 є інвалід другої групи. За довідкою МСЕК йому протипоказана фізична праця. У 2020 році його фізичний стан погіршився. Він переніс оперативне втручання, яке було проведене за кошти, які вона брала в кредит на суму 10 000 гривень. Дану позику, вона повернула особисто вже після розірвання шлюбу та не вимагала компенсації у розмірі 1/2 частини погашеної позики. Твердження позивача, що він, будучи з нею у шлюбі, за власні заощадження, збудував бетонну огорожу, здійснив ремонт літньої кухні та збудував господарське приміщення, є неправдивими. За технічною документацією на території домоволодіння в АДРЕСА_1 наявні дві капітальні споруди, які рахуються, як сараї (Б, В). Літня кухня до складу її домоволодіння, взагалі не входить. За чинним законодавством, літня кухня відповідає вимогам житлового приміщення, що встановлені ДБН В. 2.2-15-2005. Бетонна огорожа відремонтована за її власні кошти, ще до укладення шлюбу.

Стосовно побутових речей, зокрема, пральної машини « ОСОБА_10 », телевізора «Samsung» та холодильника, зазначила, що пральної машини « ОСОБА_10 » у них ніколи не було, а була пральна машина «Агат», яку відповідач повернула позивачу добровільно. Холодильнику років п`ятнадцять - придбаний до шлюбу. У шлюбі вони дійсно придбали телевізор «Samsung», проте відповідач маючи в себе ключі від її домоволодіння забрав його, коли її не було вдома. Після цього вона змінила всі замки у своєму домоволодінні.

Більше того, коли вони вирішили припинити спільне проживання, то вирішили спірні майнові питання та оформили їх розпискою. Крім тих вимог, які заявлені у розписці, інших вимог позивачем не пред`являлося. Оригінал розписки знаходиться у неї, що свідчить про повне виконання відповідачем її умов.

Житловий будинок та надвірні споруди в АДРЕСА_1 належать їй на праві особистої власності. Будь - яких капітальних змін у даному домоволодінні, ні особисто нею, ні разом з ОСОБА_1 під час перебування в шлюбі, - не проводилося.

Позивач на підтвердження заявлених вимог надав документи, видані органами РАЦС, які стверджують перебування їх в шлюбі з 12.11.2018 року по 16.11.2021 року, що вона не заперечує. Нею також не заперечується, що під час перебування в шлюбі вони проживали в її домоволодінні в АДРЕСА_1 . Також визнає, що позивач є інвалідом та йому дійсно протипоказана фізична праця. Всі інші вимоги та обставини не визнає та просить відмовити у задоволенні заявлених вимог в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, 12.11.2018 року було зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , про що зроблено актовий запис за № 01 та видано свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 . В 2021 році їх стосунки погіршилися і вони звернулися із спільною заявою до органів РАЦС про розірвання шлюбу. 16.11.2021 року складено актовий запис № 21 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , видано свідоцтво про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 (відповідні копії свідоцтв містяться у матеріалах справи).

Перебуваючи в шлюбі, позивач з відповідачем проживали в домоволодінні ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , яке вона успадкувала за законом після свого діда ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом 07.11.2014 року. Згідно даних технічного паспорту домоволодіння АДРЕСА_1 складається із житлового будинку, погріба, двох сараїв, воріт, огорожі та колодязя.

Згідно копії розписки, складеної відповідачем ОСОБА_2 , 07.10.2021 року та завіреної старостою с. Дирдин ОСОБА_11 , відповідач зобов`язалася 07.10.2021 року віддати з її домоволодіння майно, а саме: бетономішалку, станок і пилки до нього (ключ), сварку, муз.центр кабель, кабель до телевізора. А після розлучення, майно: стіралка «Агат», бідон, салатниця, пакетик для «рибалки», решето і бочка з ячменем, ящик під зерно, клітка.

Згідно ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Тобто кредитор має виконати свій обов`язок з повернення боргового документа, або видачі розписки при неможливості повернення боргового документа під час прийняття виконання.

У ст. 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таку правову позицію висловлено у постанові ВС від 19.12.2018 року у справі № 544/ 174/ 17.

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується позивачем ОСОБА_1 , оригінал вищезазначеної розписки, який було досліджено у судовому засіданні, знаходиться у відповідача ОСОБА_2 , що, на думку суду, є свідченням виконання сторонами своїх зобов`язань, а саме ОСОБА_2 щодо повернення речей ОСОБА_1 , які перелічені у розписці.

Як визначено ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У п. 23 Постанови ПВС України від 21.12.2007 № 11 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а у разі такого поділу, згідно зі ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пункт 24 Постанови ПВС України від 21.12.2007 № 11 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» визначає, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Згідно ч.1, 2 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

В судовому засідання доведено, чого не заперечував і сам відповідач, що огорожу та навіс побудовано в 2015 - 2016 роках, коли ОСОБА_1 повернувся з м. Москва. Проте в цей період сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою.

Отже на вказане майно не може розповсюджуватися правовий режим спільної сумісної власності подружжя, а тому позивач не може претендувати на грошову компенсацію, навіть при його участі у придбанні чи створенні цього майна.

Сторони зареєстрували шлюб у листопаді 2018 року. Позивач, у судовому засіданні не довів та не підтвердив належними доказами, проведення ним яких-небудь робіт в помешканні відповідача після укладення шлюбу.

Пояснення свідків, допитаних в судовому засіданні не дають суду достатніх підстав зробити однозначний висновок щодо проведення позивачем будь-яких ремонтних чи будівельних робіт після листопада 2018 року.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження заявлених вимог, позивач посилається на судову оціночно будівельну експертизу № 21-22 від 27.02.2023 року, яка підтверджує наявність огорожі у домоволодінні по АДРЕСА_1 та її дійсну вартість на момент судового розгляду даної справи.

При цьому суд бере до уваги, що перелік ремонтних робіт господарського приміщення (Сарай Б) та літньої кухні вказаного домоволодіння були зазначені експертом, виключно зі слів позивача.

Також не є належним доказом додана позивачем копія Накладної № 7 від 27.01.2023 року та товарного чеку від 23.01.2023 року, які лише фіксують, перелік та вартість товару. Проте неможливо встановити час придбання товару, ким та за чиї кошти він був придбаний, лише дата видачі 27.01.2023 року, яка ніяким чином не доводить обставин на які посилається позивач.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог до відповідача, а тому позов є необґрунтованим та до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись п. 23, 24 Постанови ПВС України від 21.12.2007 року № 11 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», ч. 2 ст. 545 ЦК України, ст.ст. 21, 60, 69 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 9, 10, 12,13, 17, 18, 76 81, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та витребування свого майна з чужого незаконного володіння, відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 15.05.2024 року.

Суддя В. О. Черненко