Справа № 603/648/23
Провадження №2/603/42/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Гудкової Ю. Г.,

секретар судового засідання Сандалюк О. В.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 02.04.2018 року у розмірі 305 937,48 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 02.04.2018 року уклав із ОСОБА_2 договір позики, на виконання якого передав відповідачу 234 000 грн з умовою повернення коштів до 28.09.2018 року згідно визначеного у договорі графіку. Станом на 12.11.2023 року відповідач лише частково повернув суму позики, а саме 04.10.2018 року у розмірі 1500 грн, 14.09.2021 року у розмірі 31 440 грн. Не зважаючи на неодноразові вимоги повернути решту позики, ОСОБА_2 відмовляється належним чином виконати взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого загальний розмір його заборгованості за договором позики складає 305 937,48 грн, з яких: 201 060 грн тіло позики, 28 948,38 грн інфляційні втрати, 14 235,31 грн 5 % річних, 21 481,79 грн пеня, 40 212 грн штраф. З огляду на наведені обставини просить стягнути із відповідача зазначений розмір заборгованості, а також понесені судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), згідно якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що справу слід розглянути за відсутності відповідача.

Судом установлено такі обставини.

02.04.2018 року сторонами у письмовій формі укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_1 до підписання цього договору передав ОСОБА_2 у власність грошові кошти у розмірі 234 000 грн, які відповідач зобов`язався повернути у визначений договором строк.

Відповідно до п. п. 3, 4 вищевказаного договору сторони погодили, що позика за цим договором є безпроцентною, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у строк до 28.09.2018 року згідно такого графіку: до 30.04.2018 року 40 000 грн, до 31.05.2018 року 40 000 грн, до 29.06.2018 року 40 000 грн, до 31.07.2018 року 40 000 грн, до 31.08.2018 року 40 000 грн, до 28.09.2018 року 34 000 грн.

Факт надання позивачем ОСОБА_2 позики у розмірі 234 000 грн також підтверджується розпискою відповідача від 02.04.2018 року.

Згідно п. 6 вищевказаного договору сторони визначили, що у разі прострочення повернення позики позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від несплаченої суми боргу, індекс інфляції (інфляційні втрати) та 5 % річних.

Окрім того, у випадку прострочення повернення позики на строк понад 30 календарних днів від зазначеного у п. 4 або у п. 7 позичальник повинен додатково сплатити позикодавцю штраф у розмірі 20 % суми простроченого платежу (п. 7 договору).

В обґрунтування заявлених вимог позивач долучив до позовної заяви розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 23.02.2022 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 02.04.2018 року становить 305 937,48 грн, з яких: 201 060 грн тіло позики, 28 948,38 грн інфляційні втрати, 14 235,31 грн 5 % річних, 21 481,79 грн пеня, 40 212 грн штраф.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи із таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу ч. 2 ст. 11 ЦК України зобов`язання можуть виникати, зокрема, на підставі договорів та інших правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як убачається із п. 6 договору позики від 02.04.2018 року, сторони погодили, що у разі прострочення повернення позики позичальник сплачує 5 % річних від несплаченої суми боргу.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, судом установлено, що 02.04.2018 року сторонами укладено договір позики, за умовами якого позивач ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошову позику у розмірі 234 000 грн з умовою повернення коштів до 28.09.2018 року згідно визначеного у договорі графіку. ОСОБА_2 отримав надані позивачем кошти, проте належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув ОСОБА_1 вищевказаний розмір позики.

Оскільки доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики суду не надано, а розмір заборгованості ОСОБА_2 підтверджується наданим позивачем розрахунком, з яким суд погоджується та який не спростований відповідачем, із ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 02.04.2018 року у розмірі 265 725,48 грн, з яких: 201 060 грн тіло позики, 28 948,38 грн інфляційні втрати, 14 235,31 грн 5 % річних (згідно ст. 625 ЦК України), 21 481,79 грн пеня.

Щодо вимог позивача про стягнення штрафу у розмірі 40 212 грн суд зазначає таке.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або законі та які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.08.2023 року у справі № 359/4630/19.

Як убачається із п. 6 договору позики від 02.04.2018 року, сторони погодили, що у випадку прострочення повернення позики позичальник, серед іншого, зобов`язаний сплатити позикодавцеві пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від несплаченої суми боргу. Водночас згідно п. 7 вказаного договору у випадку прострочення повернення позики на строк понад 30 календарних днів від зазначеного у п. 4 або у п. 7 договору позичальник повинен додатково сплатити позикодавцю штраф у розмірі 20 % суми простроченого платежу.

Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення (порушення строків виконання грошового зобов`язання), на переконання суду, свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зважаючи на наведені обставини, суд не убачає підстав для стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача 40 212 грн штрафу за договором позики від 02.04.2018 року.

У силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід сягнути 2657,25 грн сплаченого судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (265 725,48 грн * 3059,37 грн / 305 937,48 грн).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 11, 509, 549, 610, 611, 626, 649, 656, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02.04.2018 року у розмірі 265 725 (двісті шістдесят п`ять тисяч сімсот двадцять п`ять) грн 48 (сорок вісім) коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2657,25 грн сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 19.03.2024 року.

Головуючий суддя Ю. Г. Гудкова