Номер провадження: 22-ц/813/4495/24
Справа № 501/4863/23
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Карпов Ігор Олександрович

на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у якому просить стягнути на його користь:

з ОСОБА_2 матеріальну шкоду розмірі - 257964,75 грн, з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2024 року вказану вище справу передано за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат - Карпов І.О. просить скасувати ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2024 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при підготовці позовної заяви, позивач мав відомості про те, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований на території с. Бурлача Балка, м. Іллічівськ. Крім того, з огляду на підстави позову, шкода позивачу була заподіяна у с. Бурлача Балка, м. Іллічівськ, що на думку скаржника, вказує, що позов було пред`явлено з дотриманням, як засад територіальності, так і з врахуванням принципу альтернативної підсудності, з огляду на положення ч.6 ст. 28 ЦПК України.

Окрім того, скаржник звертає увагу, що ухвала про відкриття провадження у справі постановлена 20 грудня 2023 року, тобто до моменту реєстрації (08 січня 2024 року) відповідача ОСОБА_2 за новою адресою, а саме в м. Білгород-Дністровський.

На вказану апеляційну скаргу відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах яких діє представник-адвокат Шляпіна Л.М. подано відзив у якому просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, при цьому порушують питання про стягнення з позивача судових витрат понесених на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн. На спростування доводів апеляційної скарги скаржники вказують, що вказана позовна заява подана до Іллічівського міського суду Одеської області з порушенням правил підсудності, оскільки відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована у м. Дніпро, а відповідач ОСОБА_2 у м. Білгород-Дністровський.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року, з огляду на положення ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження за матеріалами, що містяться у справі, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про передачу справи на розгляд до іншого суду, право на апеляційне оскарження якої регламентовано п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про передачу справи за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, суд першої інстанції виходив із того, що після відкриття провадження у справі, представником відповідачів надано відомості про те, що відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

За ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Отже вказаною нормою, передбачено загальні правила підсудності справи суду, пов`язані з місцем проживання або ж перебування відповідача, яким є фізична особа.

Відповідно до частин шостої, шістнадцятої статті 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Тобто законодавець передбачив юридичну можливість для особи, яка звертається до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної її майну, обрати на власний розсуд, якими правилами територіальної підсудності керуватися при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав. У процесуальному законодавстві запроваджено для такої категорії справ правило альтернативної підсудності, що надає право саме позивачу обирати уповноважений суд з-поміж тих, що визначені або загальними правилами підсудності цивільних справ, або спеціальним правилом альтернативної підсудності.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 164/1512/18.

Частиною десятою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

За цими нормами процесуального законодавства позови в Україні можуть бути пред`явлені як за зареєстрованим місцем проживання особи-відповідача, так ї за її місцем перебування у випадках встановлених законом, або за місцем знаходження майна, або за останнім відомим зареєстрованим місцем її проживання чи перебування в Україні. При чому у випадку можливості пред`явлення позову до декількох судів право вибору належить позивачу.

Подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі

№ 310/3195/18.

Відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Звертаючись до Іллічівського міського суду Одеської області з вказаною вище позовною заявою ОСОБА_1 , як на підставу свого позову послався на те, що за домовленості із співвласником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 відповідачем ОСОБА_2 , його мати ОСОБА_4 стала проживати у гаражі, яким користувався відповідач, та останній надав їй дозвіл на переобладнання цього гаражу у житлове приміщення та проживання у цьому приміщенні, на підтвердження чого відповідач склав відповідні розписки. Позивач вважає, що таким чином між його матір`ю та ОСОБА_2 було укладено договір оренди житла на невизначений строк з можливістю перебудови нежитлового приміщення у житлове з подальшим його придбанням та договір будівельного підряду на випадок неможливості придбання побудового приміщення та необхідності припинення оренди. Після смерті ОСОБА_4 , позивач фактично прийняв спадщину, оскільки з 2011 року постійно проживав зі своєю матір`ю. Відповідачка ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 за домовленості з ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_4 , зруйнували приміщення, побудоване останньою. Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, грошові кошти витрачені на будівельні матеріали не повернув, тому позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти витрачені на будівництво та реконструкцію гаражу в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди, та моральну шкоду заподіяну діями відповідачки ОСОБА_3 .

Отже предмет та підстави позову безпосередньо пов`язані з місцем заподіяння шкоди, яке є тотожним місцю знаходження приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Окрім того, звертаючись до суду з цим позовом, позивачем додано копію нотаріально посвідченої довіреності, яка видана 29 червня 2023 року, у змісті якої

зазначено, що ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , якою уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси. (а.с. 20-21).

Як убачається з матеріалів справи, у порядку, регламентованому ст. 187 ЦПК України, судом першої інстанції встановлено, що з 22 травня 2023 року відповідач ОСОБА_2 знятий з реєстрації за адресою:

АДРЕСА_4 (а.с. 80).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що до дня постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі (20 грудня 2023 року), відповідач

ОСОБА_2 був зареєстрований у встановленому законом порядку за будь-якою іншою адресою, а ніж зазначена вище, яке є його останнім відомим зареєстрованим місцем проживання.

Вказане свідчить про дотримання позивачем правил підсудності справи, шляхом звернення до Іллічівського міського суду Одеської області, юрисдикція якого поширюється, як на місце заподіяння шкоди, так і на останнє відоме зареєстроване місце проживання одного з відповідачів, зокрема ОСОБА_2 станом на час подання позовної заяви (21 листопада 2023 року).

Та обставина, що з 08 січня 2024 року відповідач ОСОБА_2 вже зареєстрований за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 не має правового значення, оскільки відповідач зареєстрував (задекларував) зазначене вище місця проживання вже після відкриття провадження у справі, а тому справа має бути розглянута Іллічівським міським судом Одеської області, що кореспондується з положеннями ч.2 ст. 31 ЦПК України.

Окрім того, в незалежності від зміни місця проживання відповідача

ОСОБА_2 , позивач залишає за собою право звернення до суду з цим позовом за місцем заподіяння шкоди, яке у даному конкретному випадку входить до адміністративно-територіальної юрисдикції Іллічівського міського суду Одеської області.

Наведеного вище суд першої інстанції не врахував, і дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для передачі справи за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування оскаржуваної ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2024 року і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір підлягає відшкодуванню за наслідками розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст.367, 374,379, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Карпов Ігор Олександрович задовольнити.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова