Номер провадження: 22-ц/813/35/24
Справа № 500/4262/17
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса у режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення сум боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення сум боргу за договором позики в сумі 77 712,54 грн. та судові витрати в сумі 777,12 грн. В обґрунтування вказує, що 31 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, згідно якому позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 3000,0 дол. США з умовою їх повернення в строк до 30 червня 2017 року у тій самій сумі (т. 1, а.с. 2-8).

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у погашення заборгованості за договором позики, грошові кошти у розмірі 77712,54 грн, та судовий збір на користь держави у розмірі 777,12 грн. (т. 1, а.с. 41-43).

Не погоджуючись із вказаним заочним рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з ОСОБА_2 на користь відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що при ухваленні заочного рішення судом було порушено норми процесуального права, оскільки 25 жовтня 2017 року під час судового засідання, суддею не було з`ясовано особу представника позивача, не запрошено для огляду паспорт чи будь-яких інший документ, що посвідчує особу. Натомість, водійське посвідчення апелянта, яке останній надав задля ідентифікування особи, прийнято до уваги не було, й запрошено паспорт на інше засідання, що у свою чергу свідчить про упередженість суду під час розгляду справи. Разом з тим, апелянт вказує, що ухвалення заочного рішення суду від 16 квітня 2018 року є незаконним та необґрунтованим, з огляду на те, що у день судового засідання, ОСОБА_1 було подано клопотання про відкладення розгляду справи разом із довідкою, через проблеми зі здоров`ям. Однак, зазначену заяву додано до матеріалів справи лише 17 квітня 2018 року, тобто після судового засідання. До того ж, у матеріалах справи також наявна заява представника позивача, щодо проведення судового засідання за їх відсутності й не заперечення проти ухвалення заочного рішення. Проте обидві довідки було зареєстровано після судового засідання, отже на момент розгляду справи відсутні жодні підстави для ухвалення заочного рішення суду (т. 1, а.с. 91-99).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження (головуючий суддя Таварткіладзе О.М.) (т. 1, а.с. 112) та ухвалою від 21 грудня 2018 року справу призначено до розгляду (т.1, а.с. 113).

У зв`язку із ліквідацією Апеляційного суду Одеської області згідно наказу Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 січня 2019 року, цивільна справа була розподілена на колегію суддів: головуючого суддю Кравець Ю.І., суддів Журавльова О.Г., Комлеву О.С. (т. 1, а.с. 116) та ухвалою від 25 березня 2019 року справу прийнято до провадження (т.1, а.с. 119).

Суддя Кравець Ю.І. змінив спеціалізацію та був включений до складу судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду, у зв`язку із чим протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 07 листопада 2019 року справу було розподілено на колегію суддів: головуючого суддю Князюка О.В., суддів Журавльова О.Г., Комлеву О.С. (т.1, а.с 130-131) та ухвалою від 28 листопада 2019 року справу прийнято до провадження (т.1, а.с. 135-136).

У зв`язку з поданням заяви про відставку судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_3 , згідно рішення Вищої ради правосуддя № 941/0/15/23 від 28 вересня 2023 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 25 жовтня 2023 року, цивільну справу було розподілено на колегію суддів: головуючого суддю Дришлюк А.І., суддів Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було здійснено заміну склад колегії на постійно діючий (т. 2, а.с. 84). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.11.2023 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду (т. 2, а.с. 85-86).

Учасники провадження своїм правом закріпленим положеннями ст. 360 ЦПК України не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції були присутніми апелянт та його представник адвокат Попов Петро Радіонович, апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, оскаржуване рішення суду першої інстанції просили скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Також до судового засідання з`явився експерт Римаревський Ігор Григорович, котрий надав відповідні пояснення по суті проведеної експертизи та складеного 29.04.2022 року висновку експерта № 21-5760, в тому числі підтримав наданий раніше висновок № 21-5760 від 29.04.2022 року. Інші учасник провадження до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини такої неявки суду не повідомлено.

Згідно ч. 1 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційним судом встановлено наступні обставини справи.

Приймаючи оскаржуване рішення щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошової суми не виконав, з останнього на користь позивача підлягає стягненню 78 374, 727 (2612,4909 х 3 000 дол. США/100) грн. Однак, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, а саме, розгляду справи в межах заявлених вимог, суд має стягнути суму заборгованості у заявленому позивачем розмірі, а саме 77 712,54 грн.

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зазначені положенням ст. 1047 ЦК України узгоджуються в свою чергу із правовою позицією, викладеною в постанові від 23 жовтня 2019 року по справі № 123/304/16, згідно якої, розписка за своєю суттю є документом, який боржник видає кредитору за договором, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, та відповідно засвідчуючи отримання певної грошової суми, та відповідно до постанови від 12 листопада 2020 року по справі № 154/3443/18 розписка позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм права, а саме щодо висновків про наявність відповідних підстав для заочного розгляду даної справи, у зв`язку із чим слід зазначити, що положеннями ст. 280 ЦПК України закріплені умови за наявності яких здійснюється заочний розгляд справи. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наявних матеріалів справи вбачається, що 15.03.2018 року відповідача ОСОБА_1 було повідомлено про відкладення розгляду справи на 16.04.2018 року (т. 1, а.с. 33). Натомість 16.04.2018 року на адресу суду першої інстанції надійшла заява останнього про відкладення судового засідання з причин хвороби та знаходження на амбулаторному лікуванні, на підтвердження чого до заяви було долучено відповідну копію листа непрацездатності, виданого 16.04.2018 року (т. 1, а.с. 44-45). При цьому, з роздруківки наявної в матеріалах справи вбачається, що зазначена заява надійшла на адресу суду саме в день судового засідання (т. 1, а.с. 75), коли відповідно і була зареєстрована, що в свою чергу підтверджується штампом вхідної кореспонденції із зазначенням номера вхідного документу, дати реєстрації (а саме 16.04.2018 року) та міститься на вказаному документі. За таких обставин, зважаючи на наявність обґрунтованої заяви відповідача щодо відкладення розгляду справи, доводи апелянта в цій частині, а саме щодо передчасного висновку суду першої інстанції відносно наявності підстав для розгляду даної справи в заочному порядку підтверджуються матеріалами справи та відповідно свідчать про наявність підстав для скасування судового рішення.

Разом з тим, з матеріалів справи також вбачається, що відповідачем на спростування заявлених ОСОБА_2 позовних вимог щодо стягнення боргу, було долучено в суді першої інстанції до матеріалів справи копію розписки про повернення позики (т. 1, а.с. 62). Зі змісту розписки вбачається, що ОСОБА_2 30.06.2017 року було отримано від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3000,0 дол. США, в рахунок позики від 31.01.2017 року, у зв`язку із чим претензій до ОСОБА_1 останній не має. Дана розписка засвідчена в тому числі й підписом безпосередньо позичальника, а саме ОСОБА_2 . Оригінал розписки було надано відповідачем для огляду безпосередньо в судовому засіданні 09.10.2018 року в суді першої інстанції та в подальшому долучено до матеріалів справи (т. 1, а.с. 74).

В подальшому, у зв`язку із надходженням клопотання представника позивача про призначення експертизисудової технічної експертизи, посилаючись при цьому на те, що на його думку, надана відповідачем розписка є підробленою, по справі ухвалою від 23.09.2021 року (головуючий суддя Князюю О.В.) було призначено експертизу та 12.07.2022 року на адресу суду направлено висновок експерта № 21-5760 від 02.03.2022 року. Згідно даного висновку встановлено, що вищезазначена розписка про повернення позики жодних ознак монтажу, на які в свою чергу також посилався позивач, не містить. Зазначені в даному висновку відомості також були підтверджені особисто експертом, яким було проведено експертизу та складено відповідний висновок, безпосередньо в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. При цьому, позивач, ознайомившись із висновком експерта та стверджуючи про підроблення даної розписки, будь-яких клопотань щодо призначення по справі додаткової експертизи з метою встановлення наявності/відсутності факту підробки, зважаючи на зазначення експертом у даному висновку щодо не входження певного переліку питань до компетенції експерта, до суду в подальшому не звертався. Будь-яких інших доказів на спростування вказаної розписки про повернення позики, позивачем надано не було. Відповідно, за наведених обставин справи в своїй сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , зважаючи на долучений до матеріалів справи відповідачем оригінал розписки про повернення останньому грошових коштів за договором позики, дійсність якої в свою чергу не спростовано.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки наведені доводи апелянта знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року із ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складений 28 лютого 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк.