Провадження 2/201/707/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Покопцевої Д.О.,

секретаря Тоцької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі зазначили, що ними було перераховано відповідачу загалом 16 117грн авансу платіжними дорученнями № від 29.08.18р. (платник ОСОБА_2 ), № від 27.08.2018р., № від 29.08.18р., № від 29.08.18р., № 180830PP06701862 від 30.08.18р. (платник ОСОБА_1 ), а всього ОСОБА_2 перерахував 2 100грн, ОСОБА_1 14 017грн. в рахунок виконання ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 .

Письмовий договір між сторонами не укладався, строки виконання ремонтних робіт не погоджувалися, але впродовж 5 років вони не виконані, аванс не повернутий.

17.10.2023р. позивачі направили відповідачу вимогу про повернення авансу, яка не виконано.

Вважаючи передані грошові кошти майном, набутим відповідачем без достатньої правової підстави, які підлягають поверненню; наполягаючи на відсутності письмової форми укладеного договору; на помилку при копіюванні великого за обсягом тексту при поданні іншого позову, який вже розглянутий, але внаслідок якої не можна вважати встановленою обставину існування між сторонами саме підписаного договору, а суд не зміг розібрати суперечність між обставинами; посилаючись на принцип судочинства «jura novit curia» просять стягнути з відповідача 2 100грн. на користь ОСОБА_2 , 14017,0 грн. на користь ОСОБА_1 , вирішити питання судових витрат.

Позивачі заявою позов підтримали, подали заяву про розгляд справи без їх участі, просять задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно без повідомлення причин, будучи належним чином сповіщеним про дату, час і місце судового засідання; відзив не подав. Позивачі не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачі вказали, що ними перераховано відповідачу згідно копій платіжних доручень (а.с.10-12) 16 117грн в рахунок виконання ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 : від платника ОСОБА_1 : в сумі 2 000 грн платіжним дорученням № від 27.08.2018р.; в сумі 1 554 грн платіжним дорученням № від 29.08.2018р.; в сумі 7 900 грн платіжним дорученням № від 29.08.2018р.; в сумі 2 563 грн платіжним дорученням №180830РР06701862 від 30.08.2018р, а також від платника ОСОБА_2 в сумі 2 100 грн платіжним дорученням № від 29.09.2018р.

Зазначають, що письмовий договір на виконання ремонтних робіт не укладався, тому строки їх виконання погоджені не були, гроші перераховані авансом, але роботи не виконані відповідачем впродовж 5 років.

Разом із позовом подана копія постанови Дніпровського апеляційного суду (а.с.16-19), а справу передано в провадження після повторного авторозподілу після самовідводу іншого судді, який розглядав справу ЄУН 201/11242/18 і надав оцінку доказам, частина яких буда додана до позовної заяви.

Судом за власної ініціативи з метою з`ясування обставин тотожності позовів оглянуті матеріали цивільних справ ЄУН 201/11242/18, ЄУН 201/2712/22, для чого в судовому засіданні 25.04.2024р. оголошувалася перерва, і встановлено наступне.

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від жовтня 2018р. перебувала цивільна справа ЄУН 201/11242/18, в якій позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили вимоги до відповідача ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в загальному розмірі 16 117 грн.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачами на користь ОСОБА_3 перераховано грошові кошти в загальному розмірі 16 117 грн, в тому числі від платника ОСОБА_1 : в сумі 2 000 грн платіжним дорученням № від 27 серпня 2018 року; в сумі 1 554 грн платіжним дорученням № від 29 серпня 2018 року; в сумі 7 900 грн платіжним дорученням № від 29 серпня 2018 року; в сумі 2 563 грн платіжним дорученням №180830РР06701862 від 30 серпня 2018 року, а також від платника ОСОБА_2 в сумі 2 100 грн платіжним дорученням № від 29 серпня 2018 року (ті самі, які подані при розгляді цієї справи на а.с.10-12).

Як вказували про розгляді справи ЄУН 201/11242/18 позивачі, зазначені грошові кошти були перераховані помилково, призначалися іншій особі, з якою позивач ОСОБА_1 у серпні 2018 року домовлялася про придбання через Інтернет сайт ОЛХ телевізору SAMSUNG UE43NU7400UXUA, вартістю 20 000 грн. Помилка у перерахуванні сталася тому, що номер картки був записаний зі слів продавця і позивачі помилилися в його особі. Будь-яких договірних відносин з ОСОБА_3 позивачі не мали і не мають, тому відсутні правові підстави для отримання вказаних грошових коштів. З метою врегулювання спору 05 жовтня 2018 року позивачі направили на адресу ОСОБА_3 вимогу від 03 жовтня 2018 року про повернення грошових коштів, яка отримана останнім 13 жовтня 2018 року, але залишена без реагування.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції в заочному рішенні від 29.05.2019р. виходив з того, що сплачені позивачами кошти в сумі 16 117 грн. можна вважати майном, набутим відповідачем без достатньої правової підстави.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 10.11.2021р. скасував зазначене рішення, звернувши увагу на те, що відповідач зазначив, що робив ремонт у квартирі ОСОБА_2 на підставі усної доповленості, в зв`язку з чим йому й перераховувалися грошові кошти, а позивач ОСОБА_1 , вказуючи на те, що у серпні 2018 року, на пропозицію інтернет сайту ОЛХ з продажу телевізору Самсунг вартістю 20 000 грн, записавши номер картки продавця ОСОБА_4 здійснила передоплату за нього, та таким чином помилково перевела грошові кошти відповідачу. Втім жодних доказів того, що існувало оголошення, за яким вона мала намір придбати телевізор, суду надано не було.

З платіжних доручень вбачається, що грошові кошти переводились різними частинами у різні дні, 27.08.2018р., 29.08.2018р., 30.08.2018р.

Доводи позивачів про наявність помилки при здійсненні перерахунку коштів колегія суддів оцінила критично, оскільки позивачами не доведено сутності такої помилки, в чому вона полягає, а саме, у номері рахунку, на який здійснювався переказ, в розрахунках, в особі отримувача чи інше, а той факт, що відповідачем також не надано доказів на підтвердження існування між сторонами правовідносин, не звільняє позивача від обов`язку доказування у справі.

Тому в задоволенні позову було відмовлено, а ухвалою від 18.04.2022р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за заявою ОСОБА_3 здійснено поворот виконання заочного рішення від 29.05.2018р. у справі ЄУН 201/11242/18.

Також Жовтневий районний суд розглянув справу ЄУН 201/2712/22, в якій позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили про встановлення факту відсутності договору ремонтних робіт між сторонами та стягнення грошових коштів, набутих без достатньої підстави, та заявили вимоги до відповідача ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в загальному розмірі 16 117 грн.

В обгрунтування цього позову позивачі зазначали, що ними на користь ОСОБА_3 перераховано грошові кошти в загальному розмірі 16117,00 грн: в сумі 2000,00 грн. згідно платіжного доручення № від 27 серпня 2018 року, платник ОСОБА_1 ; в сумі 1554,00 грн згідно платіжного доручення № від 29 серпня 2018 року, платник ОСОБА_1 ; в сумі 7900,00 грн згідно платіжного доручення № від 29 серпня 2018 року, платник ОСОБА_1 ; в сумі 2563,00 грн згідно платіжного доручення №180830PP06701862 від 29 серпня 2018 року, платник ОСОБА_1 ; в сумі 2100,00 грн. згідно платіжного доручення № від 29 серпня 2018 року, платник ОСОБА_2 . Згідно змісту позовної заяви, з відповідачем був підписаний договір щодо виконання ОСОБА_3 ремонту у квартирі ОСОБА_2

Позивачами, на виконання вказаного договору, було здійснено передплату п`ятьма платежами у загальному розмірі 16177,0 грн.

Правових підстав для отримання вказаних грошових коштів у відповідача не виникло, оскільки сторонами не було погодження суттєвих умов договору.

Більш того, відповідач не має професійного фаху чи досвіду про технологію виконання ремонтних робіт. Відповідачем не були передані позивачам виконані роботи за договором про виконання ремонтних робіт у квартирі ОСОБА_2 .

Отже, підписаний сторонами договір несе ознаки неукладеної угоди, а правова підстава отримання коштів недостатня. Враховуючи відносини, що склалися між сторонами, позивачі вважають, що до них має бути застосовано зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Оскільки, з боку відповідача роботи позивачу передані не були, а тому кошти передані йому у розмірі 16117,00 грн. є майном, набутим відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають поверненню.

Не повертаючи сплачені позивачами грошові кошти, ОСОБА_3 порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також положення Цивільного кодексу України. Тому, позивачі просили встановити факт відсутності договору ремонтних робіт між сторонами та виконання відповідачем його умов; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14017,00 грн, набуті без достатньої правової підстави; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2100,00 грн, набуті без достатньої правової підстави.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2023р. в задоволенні позову відмовлено.

Постановою від 29.08.2023р. Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2023р змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Апеляційний суд зазначив, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №912/2601/19.

Згідно змісту позовної заяви, позивачі стверджували, що з відповідачем був підписаний договір щодо виконання ОСОБА_3 ремонту у квартирі ОСОБА_2 Позивачами, на виконання вказаного договору, було здійснено передплату у загальному розмірі 16177,0 грн.; вказані кошти перераховані відповідачу п`ятьма платежами, що підтверджується наданими суду копіями квитанцій. Також у позовній заяві позивачі стверджують, що відповідач не має належного професійного фаху чи досвіду щодо виконання ремонтних робіт; відповідачем не були передані позивачу виконані роботи за договором про виконання ремонтних робіт у квартирі ОСОБА_2 (а.с. 3- 5).

За змістом позовної заяви позивачі наполягали, що підписаний з відповідачем договір щодо виконання ОСОБА_3 ремонту у квартирі ОСОБА_2 має ознаки неукладеної угоди.

Однак, ні місцевому, ні апеляційному судам позивачами не надано підписаний з відповідачем (як стверджують позивачі у своїй позовній заяві) договір щодо проведення ремонтних робіт у квартирі ОСОБА_2 . Клопотання про витребування такого доказу позивачами не заявлено. Викладене підтверджується письмовими матеріалами справи, зокрема, змістом позовної заяви, апеляційної скарги.

Отже, позивачами не доведено, що підписаний з відповідачем договір (як вказано у позовній заяві) має ознаки неукладеного.

Ненадання суду копії зазначеного вище договору, який викладений у простій письмовій формі (як стверджують позивачі у позовній заяві), - виключає можливість встановлення судом факту укладення чи неукладення сторонами справи договору про здійснення відповідачем ремонтних робіт у квартирі ОСОБА_2 , відповідно, зокрема, до умов ч. 1 ст. 901 ЦК України.

Колегія звернула увагу, що позовна вимога про встановлення факту відсутності договору ремонтних робіт між сторонами та виконання відповідачем його умов - не підлягає задоволенню. Факт відсутності договору спростовується змістом позовної заяви, оскільки позивачі посилаються на підписання вищевказаного договору з відповідачем. Крім того, у позовній вимозі про встановлення факту позивачі одночасно стверджують взаємовиключні обставини: відсутність договору ремонтних робіт та відсутність виконання відповідачем умов договору (який начебто відсутній).

Тому з урахуванням викладеного, враховуючи доводи позивачів, що з відповідачем був підписаний договір на виконання ремонтних робіт у квартирі позивача ОСОБА_2 ; встановивши недоведеність позивачами твердження, що підписаний з відповідачем договір має ознаки неукладеної угоди, - колегія дійшла висновку, що позивачами не доведено наявність підстав для застосування положень ст. 1212 ЦК України.

З цього випливає наступне.

У справі ЄУН 201/11242/18 позивачі зазначали, що хотіли придбати телевізор, але помилилися і перерахували грошові кошти загальною сумою 16 117грн на картку іншій особі, не продавцю. На підтвердження перерахунку грошей надали копії платіжних доручень. Просили стягнути ці кошти з відповідача як безпідставно отримані (ст.1212 ЦК України). Відповідач зазначав, що робив ремонт в квартирі позивачів на підставі усної домовленості, в зв`язку з чим йому й перераховували гроші. Судовий розгляд закінчений, у задоволенні позову відмовлено.

У справі ЄУН 201/2712/23 позивачі зазначали, що уклали з відповідачем письмовий договір на проведення ремонтних робіт в їх квартирі. Він містив ознаки неукладеного, бо не обумовлені строки виконання. На виконання умов цього договору зі свого боку позивачі перерахували відповідачу передплату 16 117грн. На підтвердження перерахунку грошей подали суду ті самі платіжні доручення. Просили стягнути з відповідача ці кошти як безпідставно отримані (ст.1212 ЦК України). Судовій розгляд закінчений, у задоволенні позову відмовлено із зазначенням, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

В цьому позові позивачі вказують, що письмовий договір на виконання ремонтних робіт не укладався, гроші вони переводили відповідачу на підставі усної домовленості із ним для виконання цих робіт, авансом. На підтвердження перерахунку грошей подають суду платіжні доручення (ті ж самі, вже втретє). Зазначають, що строки виконання робіт не узгоджувались. Відповідач своє зобов`язання не виконав, припинивши їх відносини в односторонньому порядку, таким чином відмовився від договору підряду відповідно до ст.ч.ч.2,3 ст. 849 ЦК України, тому позивачі просять стягнути з нього невикористану частину авансу (в сумі 16 117грн) відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України (тобто безпідставно набуті кошти).

Перевіркою цього позову і позовів у справах ЄУН 201/11242/18, ЄУН 201/2712/22 на тотожність встановлено наступне.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

У всіх трьох справах сторони збігаються.

Предмет позову збігається (стягнення грошових коштів на підставі ст.1212 ЦК).

Але із позовом у справі ЄУН 201/11242/18 позов у цій справі не тотожний, оскільки позивачі мотивували перерахування грошових коштів помилково на картку іншої особи, то хотіли придбати телевізор на торгівельній площадці в інтернеті.

А з позовом у справі ЄУН 201/2712/22 тотожний.

В них тотожні сторони ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ).

Тотожні докази (платіжні доручення).

Тотожний предмет позову (стягнення грошових коштів за ст.1212 ЦК), тотожна сума стягнення (16 117грн).

Тотожні підстави договірний характер спірних правовідносин (укладення договору на виконання ремонтних робіт) і невиконання їх умов відповідачем.

Передані гроші в сумі 16 117грн у справі ЄУН 201/2712/22 позивачі зазначали як передплату, у цій справі як аванс. Передоплата вважається завдатком, якщо вноситься для підтвердження і забезпечення виконання зобов`язань після підписання договору (ст. 570 ЦКУ). Усе, що не є завдатком, вважається авансом. Тобто передплата в даному випадку і є авансом.

Переглядаючи рішення у справі ЄУН 201/2712/22 апеляційний суд зазначив, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Постанови апеляційного суду набирають законної сили після проголошення.

Тому провадження у справі слід закрити на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки судом встановлено, що набрало законної сили рішення суду, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Керуючись п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовж 15 днів.

Повний текст ухвали буде складено впродовж 5 днів.

Суддя: Д.О. Покопцева