Справа №:760/980/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача 1 Ткачук І.М.,

представника відповідача 2 Адамишина А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київський області, Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київський області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Солом`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київський області, Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київський області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади посилаючись на те, що в 2014 році він з метою уникнення наслідків тимчасової окупації на території Автономної Республіки Крим виїхав до міста Києва. 04.09.2015 року позивачем було подано заяву про втрату паспорта громадянина України ( НОМЕР_1 , виданий Феодосіївським РВ ГУМВС України в Криму 17.01.2008 року) до Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, однак за результатами проведених перевірок його особу не було ідентифіковано. Також позивач звертався з позовною заявою до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання дій Солом`янського районного відділу ДМС України в м. Києві протиправною та зобов`язання вчинити їх дії щодо відновлення паспорта громадянина України. За результатами проведення процедури встановлення особи позивачу було відмовлено у видачі паспорта громадянина України, а саме - матеріали справи по процедурі встановлення особи були не затверджені Головним управлінням Державної міграційної служби України у місті Києві та повернуті територіальному підрозділу Державної міграційної служби України - Солом`янському відділу ДМС України в м. Києві згідно відповіді Солом`янського районного відділу7 ДМС України в м. Києві від 16.02.2018 року № 10/1646-18. Головним управлінням ДМС України у м. Києві та Солом`янським відділом ДМС України в м. Києві за результатами процедури встановлення особи було прийнято рішення від 04.02.2018 року про відмову у затвердженні матеріалів справи з метою видачі паспорта громадянина України замість втраченого. 16 лютого 2018 року позивачем було отримано відповідь Солом`янського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві № 10/1646-18 за результатами розгляду матеріалів справи щодо документування позивача паспортом громадянина України у зв`язку з його втратою. Даною відповіддю позивача було повідомлено про наступне: «За результатами розгляду матеріалів справи щодо документування паспортом громадянина України у зв`язку з його втратою були повернуті з ГУ ДМС України в м. Києві без затвердження матеріалів про встановлення Вашої особи». Даними діями по відмові у затвердженні матеріалів про встановлення особи позивача Солом`янський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві та Головне управління ДМС України в м. Києві порушили конституційні права позивача. Відмова у видачі паспорта призводить до суттєвого порушення прав позивача, оскільки ускладнює процедуру працевлаштування та отримання соціальних виплат. Таким чином, через дії Солом`янського районного відділу Державної міграційної служби та Головного управління ДМС України в м. Києві по відмові у видачі паспорту громадянина України позивач не міг майже сім років влаштуватися на роботу та не мав засобів для існування. У зв`язку з відмовою Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві по затвердженню матеріалів справи за результатами проведення процедури встановлення особи та Солом`янського відділу ДМС України позивач в грудні 2018 року був змушений звертатися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва по цивільній справі № 760/33671/18 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення до заінтересованої особи: Солом`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області було задоволено та встановлено факт того, що ОСОБА_1 є ОСОБА_1 , громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народжений в м. Сімферополь, АР Крим, про що складено виконавчим комітетом Гресівської селищної ради м. Сімферополя, АР Крим актовий запис про народження № 138 від 28.11.1991 року. Постановою Київського апеляційного суду від 23.08.2022 року залишено судове рішення без змін. Жодних дій відповідачі не проводили, численні звернення, як усні, так і письмові залишались без належної відповіді. Відповідачі всіляко принижували позивача, звинувачуючи його в шахрайському набутті громадянства України, сепаратизмі та І погрожували депортацією. Лише після неодноразових звернень до судових органів України 25.03.2022 року позивачу було видано паспорт громадянина України. Починаючи з 04.09.2015 року та по 25.03.2022 року позивач намагався відновити втрачений паспорт громадянина України, здійснював будь-які можливі для цього дії, однак відповідач 1 та відповідач 2 йому в цьому відмовляли. Досудові механізми врегулювання спору та судові тяжби тривали 6 років 6 місяців 22 дні. Таким чином, 6 років 6 місяців 22 дні позивач жив без документів, які підтверджували б його особу, не міг влаштуватися на роботу, зняти житло, отримати статус та допомогу внутрішньо переміщеної особи, та як наслідок елементарно не мав джерел для існування. Розмір матеріальної шкоди становить 333 348 грн. (мінімальна заробітна плата + щомісячна грошова допомога внутрішньо переміщеної особі за період з 2016 року по 25.03.2022 року). Матеріальна шкода складається з мінімальної заробітної плати, яку позивач міг би отримати при працевлаштуванні на роботу та соціальної допомоги внутрішньо переміщеної особи при набутті даного статусу за наявності паспорта громадянина України. після видачі паспорта громадянина України позивач працевлаштувався офіційно на роботу, що свідчить про те, що без паспорта громадянина України він не міг реалізувати своє право на працю, передбачене Конституцією України та КЗпП. Також згідно з відповіддю Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.04.2018 року № 260-260/А-66-62 позивачу було відмовлено в наданні статусу внутрішньо переміщеної особи та довідки внутрішньо переміщеної особи за відсутності паспорта громадянина України та зазначено, що особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з`явилися підстави, визначені в ст. 1 Закону або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, тобто після відновлення втраченого паспорта громадянина України. Як наслідок за відсутності надання статусу внутрішньо переміщеної особи та довідки позивач був позбавлений права на отримання грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам,передбаченої пунктом 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505. Паспорт громадянина України відповідачем 1 та відповідачем 2 було видано 25.03.2022 року. Тобто, з 2016 року по 25.03.2022 року позивач був позбавлений даних виплат як внутрішньо переміщена особа, що порушило його матеріальний стан, та як наслідок діями відповідачів було спричинено матеріальну шкоду. Позивач після видачі паспорта громадянина України отримав статус внутрішньо переміщеної особи 26.05.2022 року згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3009-. Відповідач 1 та відповідач 2 не видавали позивачу протягом майже 7 років нового паспорту громадянина України замість втраченого, при наявності належності позивача до громадянства України, хоча ці факти перевірялись та встановлювались при видачі йому паспорту громадянина України. При цьому порушені вимоги закону щодо строків видачі паспорту, в результаті чого протягом 2015-2022 роки, він був позбавлений права мати документ, який посвідчує його особу (порушення особистого немайнового права, в тому числі права на ім`я) та громадянство України на території нашої держави, (така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу, є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації). Ці незаконні дії супроводжувались необхідністю звернення до відповідних органів для захисту порушеного права, призвели до порушення прав, передбачених Конституцією України, поневірянь, душевних страждань, приниження людської гідності, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Ці страждання є такими, що підпадають під поняття моральної шкоди та знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з неправомірними діями відповідачів. Визначаючи розмір моральної шкоди слід враховувати тривалий час, протягом якого позивач змушений був захищати свої порушені права, оскаржувати дії цього органу, необхідність доводити свої права, виходячи із конкретних обставин і наслідків, що настали для нього в результаті душевних страждань, внаслідок дій та бездіяльності, порушення прав, встановлених Конвенцією про захист прав та основоположних свобод, та вважає, що моральна шкода підлягає стягненню в сумі 100 000 грн., що відповідає характеру правопорушення з боку відповідача-1 та відповідача-2, глибини моральних страждань позивача, позбавлення можливостей реалізації його прав, встановлених обставин справи.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20.01.2023 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

Протоколи автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2023 року справу передано в провадження судді Яровенко Н.О.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.10.2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

09.11.2023 року до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що відповідач 1 позов не визнає посилаючись на те, що 04.02.2016 року позивач вперше звернувся до Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві з заявою про втрату паспорта громадянина України на підставі довідки № 50/17090 від 09.09.2015 року, виданої Солом`янським РУ ВС ГУ МВС України м. Києві. 03.03.2016 року справу за заявою ОСОБА_1 припинено, оскільки не вдалося з`ясувати інформацію щодо реквізитів втраченого паспорта громадянина України, про що було невідкладно повідомлено заявника. 29.03.2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві з приводу втрати паспорта. За результатами перевірки за наявними державними та єдиними реєстрами, іншими інформаційними базами, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, не вдалося ідентифікувати особу ОСОБА_1 та 27.04.2017 року провадження за заявою про втрату паспорта припинено. 21.112017 року ОСОБА_1 звернувся на особистий прийом до начальника Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м.Києві щодо надання інформації стосовно проведення процедури встановлення особи, як громадянина України. Заявникові було пояснено та рекомендовано звернутися з заявою про встановлення особи в судовому порядку. 22.12.2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві з з приводу втрати паспорта. Через систему ЄІАС УМП створено заяву-анкету № 1378959. Заявником надано лист Державної служби зайнятості Міністерства соціальної політики України від 23.10.2017 року із зазначенням реквізитів втраченого паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 . 22.12.2017 року позивачу була видана довідка № 10/1378959 на час оформлення нового паспорта громадянина України. Оскільки позивачем втрачено паспорт громадянина України, який виданий Феодосійським МВ ГУМВС України в АК Крим, яким, тимчасово не здійснюється функціонування у зв`язку з чим підтвердити факт видачі паспорта та ідентифікувати особу позивача не можливо Солом`янським відділом 08.02.2018 року було проведено процедуру встановлення особи. До процедури встановлення особи позивача залучено третіх осіб, якими надано письмові пояснення про те, що є знайомими ОСОБА_1 з 2104 року. Після проведення процедури встановлення особи, справу позивача було сформовано та направлено до ГУ ДМС в м.Києві для затвердження, проте матеріали справи щодо документування паспортом громадянина України повернуто до Солом`янського відділу без затвердження, прийнято рішення , що свідчення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не вагомим доказом підтвердження або спростування, оскільки особи, що здійснювали впізнання ОСОБА_1 не є родичами, сусідами або особами, які б знали позивача з дитинства. Провадження за заявою ОСОБА_1 припинено. Вважаючи дії Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві неправомірними позивач оскаржив їх до суду. Рішенням суду позов частково задоволено. Визнано протиправною та скасовано відмову у видачі паспорта громадянина України та зобов`язано вчинити дії стосовно належного проведення перевірки та розгляду заяв позивача щодо оформлення паспорта громадянина України у зв`язку із втратою. На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва повторно проведено акт встановлення особи в присутності свідків, особу встановлював ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Солом`янським відділом 14.02.2019 року оформлено ряд запитів до МВС, Національної поліції, Нацгравдії, СБУ, Міністерства освіти і науки, ДФС, Управління праці та соціального захисту населення, Прикордонної служби України для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ організації, яка дасть змогу ідентифікувати заявника. За результатами проведеної процедури встановлення особи прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в оформленні паспорта громадянина України у зв`язку з втратою та рекомендовано звернутись до суду для встановлення особи. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва встановлено особу ОСОБА_1 та на підставі даного рішення суду позивача було документовано паспортом громадянина України. Отже, дані факту спростовують твердження позивача, оскільки працівниками Солом`янського відділу здійснено всі можливі заходи в межах компенсації та відповідно до вимог чинного законодавства в сприянні документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України у зв`язку із втратою. Позивачу неодноразово рекомендовано звернутись до суду з метою встановлення особи. Ігнорування ОСОБА_1 рекомендацій Солом`янського відділу призвело до неодноразових відмов в оформленні паспорта, а рішення суду про встановлення особи є підставою для оформлення паспорта громадянина України для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи. Так як і передбачалось, оформлення паспорта ОСОБА_1 було здійснено на підставі рішення суду про встановлення особи. Розраховуючи розмір матеріальної шкоди, позивач посилається на дії по відмові в затвердженні матеріалів про встановлення особи позивача, оскільки завадили йому отримати соціальну допомогу та влаштуватись на роботу. Позивач не надав, жодного доказу, що відносно позивача було вчинено неправомірні дії, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданням шкоди. Самі по собі факти відмови у видачі паспорта України замість втраченого не свідчать про незаконність дій відповідачів та заподіяння позивачу шкоди. Також позивачем не надано жодного доказу існування будь-якого з негативних явищ викладених у позовній заяві, які б мали місце внаслідок неправомірних дій (рішень) відповідача.

10.11.2023 року від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи, який є аналогічним відзиву відповідача 1.

13.11.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, яка долучена до матеріалів справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять суд стягнути з Солом`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області та Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 333 348 гривень у відшкодування матеріальної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку та стягнути з Солом`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області та Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 100 000 гривень у відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

В судовому засіданні представники відповідачів позов не визнали з підстав викладених у відзивах на позовну заяву та просили суд відмовити в задоволені позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в м. Сімферополь, АР Крим, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого повторно 05.09.2017 року Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 138 від 28 листопада 1991 року.

З пояснень позивача судом встановлено, у 2014 році, з метою уникнення тимчасової окупації на території Автономної Республіки Крим, він виїхав до міста Києва де проживає нарізі.

У 2015 році позивач втратив паспорт громадянина України та ідентифікаційний номер.

З довідки, виданої ДІМ Солом`янського РУ ГУМВС України в м.Києві від 09.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Солом`янського РУ ГУМВС України в м.Києві з заявою, щодо втрати документів, а саме: паспорта громадянина України та ідентифікаційного номеру. Заява зареєстрована в «Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події» за № 47090 від 04.09.2015 року.

На підставі заяви ОСОБА_1 №10/130 від 04.02.2016 року про втрату або викрадення паспорта Солом`янським РВ ГУ ДМС України в м. Києві 04.02.2016 розпочато справу №10/130 про оформлення паспорта громадянина України в зв`язку із втратою. За результатами розгляду даної заяви винесено висновок від 03.03.2016 року з якого вбачається, яким у видачі паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

На підставі заяви ОСОБА_1 №10/295 від 29.03.2017 року про втрату або викрадення паспорта Солом`янським РВ ГУ ДМС України в м. Києві 29.03.2017 року розпочато справу №10/295 про оформлення паспорта громадянина України в зв`язку із втратою. За результатами розгляду даної заяви винесено висновок від 27.04.2017 року з якого вбачається, яким у видачі паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Листом Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві від 27.04.2017 року позивачу повідомлено, що «…провадження по справі за Вашою заявою щодо оформлення паспорта громадянина України у зв`язку з втратою припинено, оскільки підтвердити факт видачі Вам паспорта громадянина України на території АР Крим не вбачається за можливе. Крім того, …через відсутність інформації щодо реквізитів втраченого Вами паспорта процедура встановлення особи для Вашої ідентифікації не проводиться та рішення про оформлення та видачу паспорта не приймається».

Центральним районним у місті Миколаєві ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 05.09.2017 року позивачу видано повторно свідоцтво про народження.

Листом Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві від 22.09.2017 року №10/9198-17 позивача повідомлено, що «…на підставі тих документів, які Вами були надані, а саме свідоцтва про народження, яке було видане повторно, ідентифікувати вашу особу не виявляється за можливе, і тому видати Вам паспорт на підставі свідоцтва про народження не вбачається за можливе оскільки паспорт громадянина України на підставі свідоцтва про народження видається тільки громадянам, які не досягли 18 років». Зокрема повідомлено, що для того, щоб провести акт встановлення особи потрібно залучити родичів, які б упізнали на фото ОСОБА_1 та зазначено повторно, що через відсутність реквізитів втраченого паспорта та будь-яких інших документів, ідентифікувати особу позивача не вбачається за можливе.

Оскільки позивачем втрачено паспорт громадянина України, який видано Феодосійським МВ ГУМВС України у АР Крим, яким, тимчасово не здійснюється функціонування, у зв`язку з чим підтвердити факт видачі паспорта та ідентифікувати особу позивача не можливо, Солом`янським РВ ГУ ДМС України в м. Києві проведено процедуру встановлення особи.

З матеріалів справи № 1378959 про проведення процедури встановлення особи ( ОСОБА_1 ), яка отримує паспорт після втрати Солом`янським РВ ГУ ДМС України в м. Києві розпочатої 22.12.2017 року вбачається, що процедури встановлення особи ОСОБА_1 залучено трьох осіб, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , якими надано письмові пояснення про те, що ОСОБА_1 на запропонованих Солом`янським РВ ГУ ДМС України в м. Києві фото вони впізнали, оскільки останній є їх знайомим з 2014 року.

Після проведеної процедури встановлення особи, справу ОСОБА_1 сформовано та направлено до Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві для затвердження, проте матеріали справи щодо документування паспортом громадянина України повернуто до Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві без затвердження, прийнято рішення, що свідчення свідків, не є вагомим доказом підтвердження або спростування, оскільки не є родичами, сусідами або особами, які б знали позивача з дитинства.

За результатами проведення процедури встановлення особи, особу не встановлено, відповідно до пункту 100 Порядку прийнято рішення про відмову особі у видачі паспорту та рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У листі Міністерства соціальної політики України від 23.10.2017 року №33/01/585617 на звернення ОСОБА_1 зазначено, що за даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості 16.03.2011 року позивач звертався до Сімферопольського міського центру зайнятості Автономної Республіки Крим, був зареєстрований як безробітній 23.03.2011 та знято з обліку 21.04.2011 року. Також, повідомлено про те, що до Центру зайнятості ОСОБА_1 , подано паспорт громадянина України НОМЕР_1 , диплом № НОМЕР_3 про закінчення 30.06.2010 року навчання в професійно-технічному навчальному закладі за професією «Слюсар з ремонту автомобілів», облікову картку платника податків з реєстраційним номером НОМЕР_4 , заяву про надання статусу безробітного від 23.03.2011 року. Проте, оскільки Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією України, а все рухоме та нерухоме майно залишилося на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі й архівні дані, тому Державна служба зайнятості (Центральний апарат) наразі не має можливості надати копії документів особової справи ОСОБА_1 , що сформовано Сімферопольським міським центром зайнятості АР Крим за період реєстрації ОСОБА_1 як безробітного.

Листом Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві від 16.02.2018 року №10/1646-18 позивачу повідомлено, що Центральним районним у місті Миколаєві ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області підтверджено факт видачі позивачу повторно свідоцтва про народження. Зокрема, для отримання додаткової інформації відповідачем 1 направлено запити до Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України. Станом на 14.02.2018 року відповідей від вищезазначених установ не надходило.

Листом Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.04.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у зв`язку з відсутністю у позивача паспорта громадянина України (а.с.30).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2018 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме:

- визнано протиправною та скасовано відмову Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві № 10/295-3156-17 від 27 квітня 2017 року, від 22 вересня 2017 року та від 16 лютого 2018 року у видачі паспорта громадянина України замість втраченого ( НОМЕР_1 , виданий Феодосіївським РВ ГУМВС України в Криму 17 січня 2008 року);

- визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 14 лютого 2018 року №8001.16.1-3883/80.16-18 у видачі паспорта громадянина України замість втраченого за результатами проведення процедури встановлення особи;

- зобов`язано Солом`янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві вчинити дії стосовно належного проведення перевірки та розгляду заяв ОСОБА_1 щодо оформлення паспорта громадянина України у зв`язку із втратою.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2018 року залишено без змін

На виконання рішення суду 15.01.2019 року ОСОБА_1 сформував заяву-анкету № 2790359.

З матеріалів справи про проведення процедури встановлення особи ( ОСОБА_1 ), яка отримує паспорт, у зв`язку з втратою попереднього Солом`янським РВ ГУ ДМС України в м. Києві розпочатої 14.02.2019 року вбачається, що за результатами прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в оформленні паспорта громадянина України та роз`яснено право надати рішення суду про встановлення особи (як особу, яку не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи). З висновку вбачається, що згідно отриманих відомостей та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз Солом`янським РВ ЦМУ ДМС в місті Києві та Київський області не вдалося ідентифікувати та встановити особу ОСОБА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.11.2021 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту задоволено. Встановити факт того, що ОСОБА_1 є ОСОБА_1 , громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народжений в м. Сімферополь, АР Крим, про що складено виконавчим комітетом Гресівської селищної ради м. Сімферополя, АР Крим актовий запис про народження № 138 від 28.11.1991року.

Постановою Київського апеляційного суду від 23.08.2022 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.11.2021 року залишено без змін.

З тексту постанови вбачається, що на запит суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» було надано належним чином посвідчену копію паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого Феодосійським МРГУ МВС України в Криму 16.01. 2008 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь, АР Крим та фотокартка особи яка є ідентичною особі заявника в даній справі.

25.03.2022 року ОСОБА_1 було документовано паспортом громадянина України у вигляді ID-картки.

Звертаючись до суду із позовом позивач зазначає, що починаючи з 04.09.2015 року по 25.03.2022 року позивач намагався відновити втрачений паспорт громадяни України, здійснював будь-які можливі для цього дії, однак відповідачі йому відмовляли. Позивач 6 років 6 місяців 22 дні жив без документів, які підтверджували б його особу, не міг влаштуватися на роботу, зняти житло, отримати статус та допомогу внутрішньо переміщеної особи, та як наслідок не мав джерел для існування. Внаслідок неправомірних дій відповідачів позивачу завдано матеріальної шкоди в розмірі 333 348 грн., яка складається з 300 198 грн. мінімальної зарплати за період з 2016року по 25.03.2022 року, та з 33 150 грн. грошової допомоги внутрішньо переміщеної особи за період з 2016 року по 25.03.2022 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування матеріальної та відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способами захисту цивільних прав та інтересів (п.8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні ділової репутації юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, визначені ст. 1173 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Норми ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, цими правовими нормами передбачено, зокрема, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) відповідачів, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, шкода та причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою за заподіянням шкоди є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність елементів делікту свідчить про відсутність складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України).

Верховний Суд зауважує, що схожі висновки щодо питання особливостей деліктної відповідальності органів державної влади та застосування положень ст. 1176 ЦК України містяться у постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 у справі №6-501цс17 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, від 18.12.2019 у справі №688/2479/16-ц.

Отже, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння позивачеві матеріальної та моральної шкоди у цій справі необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення (наявність матеріальної та моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди, та її результатом - матеріальною та моральною шкодою), у той час як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Предметом позову у цій справі є вимога позивача ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої, на його думку, протиправними діями Солом`янського районного відділу ДМС та Головного управління ДМС в м.Києві, які полягають у відмові у видачі паспорта громадянина України, а позивач не міг майже сім років влаштуватись на роботу та не мав засобів для існування.

У силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2018 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . З тексту рішення вбачається, що «Суд дійшов висновку, що при проведенні перевірки, оформленої рішенням Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 16.02.2018 року №10/1646-18 про відмову у видачі паспорта громадянина України замість втраченого, відповідачем 1 як суб`єктом владних повноважень, не вчинено дій, передбачених пунктом 43 Порядку, для отримання інформації про особу позивача з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій та в повному обсязі не використано інформацію, надану позивачем. Відповідачем 1 не отримано відповідей вищезазначених установ, що не може свідчити про завершення перевірки та бути підставою для прийняття висновку про видачу або відмову у видачі паспорта, що також свідчить про передчасне надіслання матеріалів справи ОСОБА_1 на погодження Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, рішенням якого від 31.02.2018 року відмовлено позивачу у видачі паспорта громадянина України. Вирішуючи адміністративну справу №826/13162/17, судом встановлено недотримання відповідачами вимог чинного законодавства під час проведення перевірки заяв позивача щодо оформлення паспорта та проведення процедури встановлення особи, у зв`язку із чим прийнято відповідні оскаржувані рішення, вказує на не завершення такої перевірки стосовно ОСОБА_1 прийняттям відповідного рішення.»

При цьому, Окружний адміністративний суд міста Києва виходив з того, що рішення прийняті Солом`янським відділу ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області визнано протиправними у зв`язку з недотриманням процедури проведення перевірки заяв позивача щодо оформлення паспорта та проведення процедури встановлення особи, а тому були передчасними. Одночасно із цим, в задоволені позовних вимог про зобов`язання Головного управління ДМС в м.Києві затвердити та погодити ОСОБА_1 , матеріали справи за результатами проведення процедури встановлення особи з метою видачі паспорта громадянина України замість втраченого та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України замість втраченого ( НОМЕР_1 , виданий Феодосіївським РВ ГУМВС України в Криму 17.01.2008 року), відмовлено.

Судом встановлено, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва 15.01.2019 року ОСОБА_1 сформовано заяву-анкету № 2790359 у зв`язку з втратою паспорта.

Відповідно до пункту 28 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 надалі Порядок № 302), замість втраченого або викраденого паспорта територіальний підрозділ ДМС після встановлення факту видачі раніше такого паспорта особі оформлює та видає новий паспорт.

Пунктами 31,33, 34 Порядку № 302 передбачено, що рішення про оформлення паспорта замість втраченого або викраденого паспорта, який було оформлено із застосуванням засобів реєстру, приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з Реєстру. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи. У разі відсутності документів (у тому числі офіційних довідок з фотокартками), згідно з якими може бути встановлено особу, з метою встановлення особи за її письмовою згодою проводяться опитування родичів, сусідів (не менше трьох осіб) та всі можливі перевірки за місцем проживання особи, за обліками МВС, МЗС, та Мінюсту, за результатами яких складається акт про встановлення особи.

В ході проведення перевірки 14.02.2019 року повторно складено акт встановлення особи в присутності свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , особу встановлював ОСОБА_6 . Крім цього, Солом`янським відділом оформлено ряд запитів до МВС, Національної поліції, СБУ, Міністерства освіти і науки, ДФС, Управління праці та соціального захисту населення, Нацгвардії, Прикордонної служби України для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, яка б дала змогу ідентифікувати особу ОСОБА_1 .

За результатами проведеної процедури встановлення особи 07.03.2019 року прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в оформленні паспорта громадянина України у зв`язку з втратою та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту, що має юридичне значення.

Приймаючи рішення про відмову в оформленні паспорта громадянина України у зв`язку з втратою відповідачем 1 вчинив дії щодо ідентифікації особи ОСОБА_1 та провів процедуру встановлення особи з дотримання Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302, проте за результатами проведеної процедури відповідач 1 прийняв рішення про відмову в оформленні паспорта у зв`язку з неможливістю ідентифікувати особу ОСОБА_1 та рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту.

Дане рішення Солом`янського відділу ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області від 07.03.2019 року позивач до суду не оскаржував.

Також встановлено, що позивачем до Солом`янського відділу ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області було надано копію паспорта проте ідентифікувати особу ОСОБА_1 не можливо, оскільки фотокартка є нерозбірливою. Копія даного доказу містить в матеріалах справи (а.с.19). При цьому позивач неодноразово звернув увагу, що він є сиротою та не має близьких родичів, які б могли ідентифікувати позивача як ОСОБА_1 .

Слід звернути увагу, що починаючи з 2017 року відповідачами неодноразово роз`яснювалося позивачу щодо необхідності звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. З відповідною заявою ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду лише в грудні 2018 року.

За результатами звернення до Солом`янського районного суду м. Києва заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволена. Рішенням суду від 09.11.2021 року встановлено факт того, що ОСОБА_1 є ОСОБА_1 , громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народжений в м. Сімферополь, АР Крим, про що складено виконавчим комітетом Гресівської селищної ради м. Сімферополя, АР Крим актовий запис про народження № 138 від 28.11.1991року.

З рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09.11.2021 року вбачається, що судом надано оцінку доказам у справі наданих позивачем та витребуваних судом. Так, до відповіді, що надійшла від АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду, додано належним чином засвідчені копії документів, які надавав ОСОБА_1 , при відкритті банківського рахунку, а саме: копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , виданого Феодосійським МВГУ МВС України в Криму 16.01.2008., його фотокарткою. З відповіді Державної служби зайнятості № 33/01/585617 від 23.10.2017 року вбачається, що під час звернення ОСОБА_1 до Сімферопольського міського центру зайнятості АР Крим було подано, зокрема, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , проте копії паспорту надати не мають можливості, оскільки особова справа залишилась на території тимчасово непідконтрольної українській владі.

При цьому слід звернути увагу, що справа про встановлення факту, що має юридичне значення, перебувала на розгляді Солом`янського районного суду м. Києва майже три роки і лише після отримання копії паспорту з фотокарткою ОСОБА_1 , витребуваної від АТ КБ «Приватбанк», суд ухвалив рішення про встановлення особи позивача.

Звертаючись з позовною заявою до суду, позивач, як на беззаперечну підставу відшкодування йому шкоди посилався на те, лише після неодноразових звернень до судових органів 22.03.2022 року позивачу було видано паспорт громадянина України. Відсутність паспорта громадянина України не дала можливості позивачу влаштуватись на роботу та отримати грошової допомогу внутрішньо переміщеної особи.

Однак, судом встановлено, що проведення процедури ідентифікації та встановлення особи ОСОБА_1 не призвело до видачі паспорта громадянина України замість втраченого. Особу ОСОБА_1 було ідентифіковано лише на стадії судового розгляду Солом`янським районним судом м. Києва, а рішення суду в подальшому стало підставою для видачі паспорта громадянина України.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Також слід звернути увагу, що прибувши в 2014 році в місто Київ, позивач не використав своє право на отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка дає право на отримання грошової допомоги. Даним правом позивач скористався лише в квітні 2018 року, тобто вже після відмови у видачі паспорта та звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва. Крім цього, ставлячи в причинно-наслідковий зв`язок неможливість влаштування на роботу, позивачем не додано жодного доказу, що саме відсутність паспорта громадянина України не дало можливість влаштуватись на роботу. Доказів того, що з 2014 року позивач був влаштований на роботу також не надано.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки відповідачів як заподіювачів шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки відповідача.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з цим позовом у даній частині, ОСОБА_1 посилалася на те, що всупереч нормам чинного законодавства України, відповідач 1 та відповідач 2 не видавали позивачу протягом майже 7 років нового паспорту замість втраченого, в результаті чого протягом 2015-2022 року він був позбавлений права мати документ, який посвідчує його особу (порушення особистого немайнового права, в тому числі права на ім`я) та громадянство України на території нашої держави. Ці незаконні дії супроводжувалися необхідністю звернення до відповідних органів захисту порушеного права, призвели до порушення прав, передбачених Конституцією України, поневірянь, душевних страждань, приниження людської гідності, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Такими діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 100 000 грн.

Згідно зі статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставин справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Крім того, статтею 12 ЦПК України визначено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78ЦПК України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в цивільному процесі встановлений статтею 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували спричинення позивачу моральної шкоди та доводили б наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позов ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київський області, Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київський області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, питання судових витрат не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 1166, 1167, 173, 1174 ЦК, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 4, 12-13, 81, 141, 258-259, 265, 268, 284, 289, 352-355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київський області, Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київський області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.05.2024 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Солом`янський районний відділ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київський області, , адреса місцезнаходження: місто Київ, вулиця Єреванська, 25;

Відповідача: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у місті Києві та Київський області, , адреса місцезнаходження: Місто Київ, вулиця Березняківська, 4а.

Суддя Н.О.Яровенко