ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 695/3361/23
Провадження № 22-ц/821/797/24
категорія 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 лютого 2024 року (ухваленого під головуванням судді Ушакової К.М. в приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 05 березня 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

31 серпня 2023 року через систему «Електронний суд» позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 23.02.2021 між ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 433731056 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 14 750 грн строком на 70 днів зі сплатою 0,65 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку, на який видавався кредит.

28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 433731056 від 23.02.2021, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 138 від 15.06.2021.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 433731056 від 23.02.2021, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року.

04.08.2023 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 01/04082023. Відповідно до реєстру боржників від 04.08.2023 до договору факторингу № 01/04082023, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 26827,59 грн., з яких 14 748,53 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 079,06 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, заборгованість не сплачує.

На підставі наведеного, ТОВ «Юніт Капітал» просило суд ухвалити рішення яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №433731056 від 23.02.2021 у розмірі 26 827,59 грн., а також понесені по справі судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні належні докази переходу до ТОВ «Юніт Капітал» прав вимоги за договором факторингу № 01/04082023 від 04.08.2023 до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 433731056 від 23.02.2021, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», у зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що ТОВ «Юніт Капітал» є належним позивачем у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

28 березня 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» подала через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 лютого 2024 року та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, вважаючи рішення суду ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та при невідповідністі висновків суду обставинам справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом встановлено факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримання грошових коштів у визначеному розмірі та факт їх неповернення.

Звертає увагу суду, що кредитний договір було укладено у формі електронного документу з використанням електронного підпису і на підставі даного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало кошти у сумі 14 750 грн на банківську карту відповідача., отже первісний кредитор виконав умови договору.

Вказує, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ Таліон Плюс» було укладено договір факторингу та додаткові угоди до договору факторингу, згідно яких право вимоги по кредитних договорах, зокрема, і договору № 433731056, перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», а від ТОВ «Таліон Плюс» згідно договору факторингу до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а, в подальшому, до ТОВ «Юніт Капітал» згідно договору факторингу № 01/04082023 від 04.08.2023.

Вказує, що у Додатку № 1 до договору факторингу № 01/04082023 від 04.08.2023 під номером 294 відомі та прописані дані боржника ОСОБА_1 . Перехід права вимоги за договором факторингу також підтверджується Актом прийому-передачі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір факторингу № 28/1118-01.

Із п. 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 вбачається, що сторонами визначено строк його дії до 28.11.2019.

Додатковою угодою № 19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеною цими сторонами 28.11.2019 п. 8.2. викладено у новій редакції і строк дії договору визначено до 31.12.2020.

Жодних інших додаткових угод, які б укладалися цими ж сторонами до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 в частині зміни строку дії цього договору чи будь-яких інших договорів факторингу позивач не надав.

13 лютого 2020 року, тобто після укладення зазначеного договору факторингу, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір №433731056 на суму 14750 грн. строком на 70 днів зі сплатою процентів відповідно до обумовлених сторонами умов, виходячи із часу дії вказаного договору та виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс».

04 серпня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №01/04082023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату.

Судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений 23.02.2021, тобто після укладення 28.11.2018 договору факторингу між ТОВ «Талін Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за умовами якого клієнт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передав фактору ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

05.08.2020 на підставі договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги, яке пізніше, 04.08.2023, передало фактору ТОВ «Юніт Капітал».

Згідно наданого ТОВ «Юніт Капітал» розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 433731056 від 23.02.2021 становить 26 827,59 грн., з яких: - 14 750,00 грн. заборгованість по кредиту; - 12 079,06 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц.

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

При цьому, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини за кредитним договором № 433731056 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 виникли 23.02.2021 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Із витягу з Реєстру прав вимоги № 138 від 15.06.2021вбачається, що в ньому зазначено лише відповідача ОСОБА_1 та дату договору кредитування 23.02.2021 року. 05.08.2020 на підставі договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначених у реєстрах прав вимоги, яке пізніше, 04.08.2023, передало фактору ТОВ «Юніт Капітал».

Із наведеного слідує, що більш ніж через два роки після укладення договору відступлення права вимоги, було укладено кредитний договір, тобто на час укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 433731056.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що до позивача ТОВ «Юніт Капітал» не перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №433731056 від 23.02.2021.

Разом з тим, підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело переходу до нього прав вимоги за договором факторингу №01/04082023 від 04.08.2023 до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 433731056 від 23.02.2021, який укладений з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» відсутні, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що у Додатку № 1 до договору факторингу №01/04082023 від 04.08.2023 під номером 294 відомі та прописані дані боржника ОСОБА_1 та що перехід права вимоги за договором факторингу також підтверджується Актом прийому-передачі, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, у Додатку № 1 до договору факторингу, у Додатку № 2 Акту прийому-передачі боржників та у Додатку № 3 акта повернення права вимоги, не міститься будь- якої інформації (ПІБ позичальника; ідентифікаційний номер позичальника; валюта кредиту; загальна сума боргу; залишок заборгованості по основному боргу; банк, що надав кредит (первісний кредитор); номер кредитного договору) про передачу ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» прав вимоги серед інших боржників і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 433731056 від 23.02.2021 у розмірі заборгованості 26 827,59 грн.

Інші доводи, наведені ТОВ «Юніт Капітал» в апеляційній скарзі, були предметом розгляду судом першої інстанції і судом надано обгрунтовані висновки з урахуванням практики Верховного Суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Юніт Капітал» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 лютого 2024 року, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 лютого 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук