ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

02 травня 2024 року м.Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді Красвітної Т.П., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

На зазначене вище рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження було встановлено, що апелянтом до апеляційної скарги не долучено квитанцію про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на зазначене вище рішення.

В апеляційній скарзі апелянт ставить питання про звільнення її від сплати судового збору на підставі с. 22 ЗУ Про захист прав споживачів.

Дослідивши апеляційну скаргу, клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишення апеляційної скарги без руху з наступних підстав.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт та надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Отже, ключовою ознакою, за якою можливо віднести правовідносини, що склались між сторонами до таких, які регулюються вищевказаним Законом є факт надання послуг позивачу.

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснив, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачене Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Як вбачається з вищевказаного позову, позивачем у даній справі є ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", а не ОСОБА_1 . Крім того, підставою звернення з позовом не є порушення Закону України «Про захист прав споживача» (позов не містить посилання на порушення прав та способи їх захисту, передбачених цим Законом), а є зобов`язання про стягнення заборгованості.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

У спеціальному законі, який звільняє споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначено, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

При прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц (провадження №14-57цс18).

Отже, споживачі звільняються від сплати судового збору лише у справах за їх позовами за умови, що ці позови стосуються порушення їх прав як споживачів.

Системний аналіз ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» з врахуванням наведеного правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №761/24881/16-ц дає підстави для висновку, що від сплати судового збору на всіх стадіях судового розгляду справи на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» звільненні споживачі, які мають процесуальний статус позивача, тобто особи, які звертаються до суду із позовом, та під час оскарження такими особами судових рішень в судах усіх інстанцій.

Тобто, Закон України «Про захист прав споживачів» визначає право на звільнення від сплати судового збору виключно позивачів, відповідно, відповідачі у такій справі, звертаючись до суду із апеляційними, касаційними скаргами, іншими заявами процесуального характеру, не звільняються від сплати судового збору, крім інших випадків, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правовий висновок щодо не звільнення споживача від сплати судового збору у випадку його процесуального статусу відповідача викладена в постановах Верховного Суду: від 24 травня 2021 року у справі №361/1219/16, від 10 лютого 2021 року у справі №146/1166/128 та інших, а також в ухвалах Верхового Суду про відмову у відкритті касаційного провадження: від 03 червня 2021 року у справі №531/1673/20, від 29 квітня 2021 року у справі №389/555/20, від 25 березня 2021 року у справі №225/4888/15-ц, від 15 січня 2021 року у справі №522/6218/20 та інших.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08 липня 2011 року (в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги) ставка судового збору при зверненні з апеляційною скаргою на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, тому сума судового збору складає 3220 (три тисячі двісті двадцять грн) 80 коп. (2684,00 * 150% * 0,8)

Судовий збір підлягає сплаті на рахунок:

Отримувач коштів: ГУК у Дн-кiй обл/Шев.р/ 22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155 , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача UA0004628, Код класифікації доходів бюджету 22030101, Призначення платежу призначення платежу: судовий збір, за скаргою прізвище, ім`я та по батькові (найменування) платника, Дніпровський апеляційний суд (м.Дніпро).

Враховуючи викладене, наявні підстави для залишення апеляційної скарги без руху та надання апелянту часу для усунення вказаного в ухвалі недоліку.

Керуючись ст.ст. 185, 356 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення сплати судового збору - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - залишити без руху для усунення вказаного в ухвалі недоліку протягом 10 (десяти) днів з дня вручення копії ухвали.

У разі не виконання вимог ухвали у визначений строк скарга буде вважатись неподаною та повернута апелянту.

Суддя Т.П.Красвітна