Житомирський апеляційний суд
Справа №285/5199/23 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А.В.
Категорія 115 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Бузган А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/5199/23 за заявою ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про продовження дії обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви пояснила, що обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 було видано на 3 місяці. Вказувала, що поведінка ОСОБА_2 фактично не змінилася, адже він продовжує вчиняти відносно неї домашнє насильство, про що був складений протокол про адміністративне правопорушення, приходив до її домоволодіння, тому є необхідність у продовженні такого припису строком до 3 місяців із покладенням на нього певних обов`язків.

У зв`язку з чим просила продовжити строком до 3 місяців дію обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , яким заборонити йому:

- перебувати з нею та ОСОБА_3 в місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 ведення листування, телефонних переговорів з нею та ОСОБА_3 або контактування з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 20 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про продовження дії обмежувального припису задоволено частково. Заборонено ОСОБА_2 перебувати з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_2 ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 або контактування з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонено ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 20 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Встановлено дії обмежувального припису - один місяць.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23.11.2023 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про продовження дії обмежувального припису відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що заявниця разом з донькою проживають у житловому будинку, який належить йому на праві власності. Житло, в якому зараз проживає апелянт у зв`язку з видачею обмежувального припису, не придатне для проживання, про що 13.10.2023 року складений акт житлово-побутових умов проживання. ОСОБА_1 довгий час вживає заходи, які перешкоджають користуватися йому як власнику своїм майном, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 та вона в подальшому має намір заволодіти цим майном.

Вказує, що 12.10.2023 року відносно нього був вкотре складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, проте провадження у справі про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Також стверджує, що заявниця в судовому засіданні не заперечувала, що вона умисно обмежує скаржника у проживанні в його будинку, тому він позбавлений власного житла і вимушений жити в аварійному будинку. Зазначає, що сам факт звернення ОСОБА_1 до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення ним такого насильства.

Вказує, що між сторонами існує спір про поділ спільного сумісного майна подружжя, тому заявниця вчиняє дії, які перешкоджають йому користуватися власним майном, тобто вчиняє економічне насильство. Вважає, що підстави для продовження обмежувального припису не існують, оскільки він не вчиняє жодного насильства відносно неї та ОСОБА_3 .

Заявник правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника апелянта надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без їх участі, також просила відмовити у задоволенні заяви про продовження дії обмежувального припису.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 26.12.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01.11.2022 року у справі №285/4772/22, розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із заявником ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

14 листопада 2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Брониківської сільської ради на ім`я ОСОБА_2 видане свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).

23 серпня 2023 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області виданий обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 у зв`язку із вчиненням домашнього насильства щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та визначені заходи тимчасового обмеження його прав, а саме:

- перебувати з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 або контактування з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 20 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.7).

Згідно рапорту від 01.11.2023 року, ОСОБА_2 порушив заборонний припис і незаконно проник до двору будинку, в якому проживає заявник та їх донька (а.с.5).

Відповідно до характеристики виконавчого комітету Брониківської сільської ради від 16.10.2023 року, ОСОБА_2 характеризується позитивно, скарг на його поведінку не надходило (а.с.30).

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 13.10.2023 року підтверджено непридатність приміщення для проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в якому мешкає ОСОБА_2 , та рекомендовано йому покинути дане приміщення (а.с.31).

12.10.2023 року відносно ОСОБА_2 працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, 18 грудня 2023 року постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю доказів вчинення ОСОБА_2 правопорушення (а.с.57-58).

Задовольняючи частково заяву про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці, про що свідчить складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Проте, такий висновок суду є помилковим, виходячи з наступного.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

На підставі пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону).

Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина четверта статті 26 Закону).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні (частина перша статті 350-6 ЦПК України).

На підтвердження фактів продовження домашнього насильства заявниця надала протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.173-2 КУпАП, складений 12.10.2023 року стосовно ОСОБА_2 щодо вчинення домашнього насильства та рапорт інспектора - чергового Звягельського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області про порушення останнім 01.11.2023 року обмежувального припису.

Проте, провадження у справі №285/6411/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною 2 статті 173-2 КУпАП України закрито за відсутністю будь-яких доказів, окрім пояснень ОСОБА_1 , на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 вищезазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова у вказаній справі не оскаржувалася в апеляційному порядку.

Заявниця вважала, що також для продовження обмежувального припису підлягають врахуванню події 01.11.2023 року, коли ОСОБА_2 здійснив порушення обмежувального припису від 23.08.2023 року, про що ОСОБА_1 складено заяву в правоохоронні органи.

Однак, апеляційний суд звертає увагу, що сам факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Оскільки заявниця не надала суду будь-яких інших доказів на підтвердження факту домашнього насильства, які мали місце після видачі обмежувального припису та не навела підстав для існування обґрунтованого побоювання вчинення такого насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, відсутні й підстави застосування судом до ОСОБА_2 спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме продовження обмежувального припису.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов помилкових висновків, прийнявши рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 . Відтак, вказане рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про продовження обмежувального припису.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 травня 2024 року.

Головуючий Судді