Справа № 194/1323/23
Номер провадження № 2/194/32/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Державний нотаріус Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Надтока Зінаїда Василівна, приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Ізюмська Аліна Вікторівна, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 , треті особи: державний нотаріус Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Надтока З.В., приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Ізюмська А.В., про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування поданого позову вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який позивачу приходиться дідусем. Після його смерті позивач, як спадкоємець за правом представлення, звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, однак від нотаріуса вона дізналася про заповіт дідуся на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ізюмською А.В. Вважає, що заповіт не відображає волю та волевиявлення померлого і укладений з порушенням вимог закону, наслідком чого є необхідність визнання його недійсним. У заповіті зазначено, що нібито ОСОБА_5 у зв`язку із слабким зором не може прочитати та підписати заповіт власноруч, і на його особисте прохання та в його присутності заповіт підписала ОСОБА_6 в присутності свідків ОСОБА_7 , який є чоловіком ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 . Однак, дідусь ніяких фізичних вад не мав, він лише скаржився, що важко йому ходити, тому він міг самостійно прочитати та підписати будь-який документ, в тому числі і заповіт. До смерті він отримував пенсію, та розписувався у відомостях про її отримання, а також розписувався в інших документах. Дідусь скаржився, що до нього приходила жінка та пропонувала свою допомогу по господарству, і просила подивитися документи на квартиру, але він їх не надав, а дав на зберігання своїй невістці ОСОБА_9 . Заповіт складений у приватного нотаріуса у м. Павлограді, в той час коли дідусь мешкав у м. Тернівка, та в той час коли останній скаржився на біль в ногах та що йому важко пересуватися. Окрім того, в м. Тернівка є два нотаріуса і державний нотаріус і приватний нотаріус. Вважає, що дізнавшись про те, що дідусь мешкав один та мав власну квартиру, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 навмисно під тиском, під впливом обману повезли дідуся у м. Павлоград та змусили його разом з ними піти до нотаріуса для складання заповіту на користь ОСОБА_3 , а тому оформлення заповіту було вимушеним. Просить визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 28 грудня 2018 року приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ізюмською А.В. за реєстровим номером 2040.

Відповідач подала до суду відзив, відповідно до змісту якого просила відмовити у задоволенні позову повністю з наступних підстав. Позивачем не надано суду доказів, що вона є онукою спадкоємця. ОСОБА_5 на свій розсуд за своїм волевиявленням заповів майно та заповіт був підписаний іншою особою у присутності свідків та посвідчений нотаріусом, що відповідає чинному законодавству.

Позивач подала до суду відповідь на відзив, відповідно до змісту якого просила задовольнити її позовні вимоги, оскільки нею надані усі докази на підтвердження того, що вона є онукою. Вважає, що дізнавшись про те, що дідусь мешкав один та мав власну квартиру, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 навмисно під тиском, під впливом обману повезли дідуся у м. Павлоград та змусили його разом з ними піти до нотаріуса для складання заповіту на користь ОСОБА_3 , а тому оформлення заповіту було вимушеним.

В судовому засіданні позивач підтримала свою позовну заяву та просила суд визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 28 грудня 2018 року приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ізюмською А.В. за реєстровим номером 2040. Також зазначила, що саме вона ховала дідуся, а заповіт не відповідав дійсному волевиявленню дідуся, який розписувався у документах.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того зазначив, що був порушений порядок посвідчення заповіту, оскільки складений в м. Павлоград приватним нотаріусом Павлоградського нотаріального округу, тобто за межами нотаріального округу. Окрім того, в заповіті не зазначено усі дані свідків. Також, у судовому засіданні свідки підтвердили, що померлий ОСОБА_5 міг розписуватися у документах, тому у останнього відсутні вади зору. Просив суд визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 28 грудня 2018 року приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ізюмською А.В. за реєстровим номером 2040

В судовому засіданні відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. А також суду зазначила, що з 2014 року до дідуся ходила її донька, яка допомагала останньому по господарству, а з 2016 року стала ходити вона, оскільки народила дитину. До ОСОБА_5 вона ходила останнім часом кожного дня, оскільки у дідуся були погані відносини з онукою. Саме ОСОБА_10 бажав скласти заповіт щодо квартири у м. Павлограді. Дійсно ОСОБА_10 розписувався, однак не міг читати, окуляри не носив.

В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. А також суду зазначила, що усі дані свідків у заповіті зазначені нотаріусом, заповіт складено у відповідності до чинного законодавства та не було порушене волевиявлення заповідача.

Третя особа ОСОБА_11 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на свої письмові пояснення, відповідно до яких зазначила, що заповідач ОСОБА_5 чітко зазначив, що він бажає заповісти своє майно ОСОБА_3 , пояснюючи що остання є його єдиною рідною людиною, оскільки доглядала його. Також, вона питала, чому він не звернувся до нотаріуса за своїм місцем проживання, останній відповів, що не бажає щоб хтось дізнався про заповіт. До цього він приїжджав та прохав укласти договір дарування на ОСОБА_3 , однак вона відмовила у посвідченні цього договору та в укладанні спадкового договору та довічного утримання, роз`яснивши йому наслідки. А також надала час ОСОБА_5 подумати і через деякий час 28 грудня 2018 року ОСОБА_5 прийшов до її робочого місця як нотаріуса з проханням скласти заповіт, отже його воля не змінилася. Вона поклала білий аркуш та попрохала його показати як він пише, на що останній повідомив, що написати текст (заповіт мною прочитано вголос та особисто мною підписаний, підпис заповідача та повністю ПІБ) він не зможе. Останній був дієздатний, усвідомлював значення своїх дій, вона перевірили особи учасників. В присутності свідків запитала ще раз у заповідача щодо його волі скласти заповіт на ім`я ОСОБА_3 , який підтвердив свою волю. Після чого зачитала вголос заповіт останньому в присутності свідків та підписант і свідки поставили свої підписи та видала заповіт ОСОБА_5 .

Представник третьої особи у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення відповідача, представника відповідача, представника третьої особи та третьої особи, пояснення свідків, суд приходить до наступного.

Статтею 3 ЦК України визначено перелік засад цивільного законодавства, зокрема: справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на спадкування предявлення позову про визнання заповіту недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

За змістом ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Загальні вимоги до форми заповіту закріплені у статті 1247 Цивільного кодексу України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку , затвердженому Кабінетом Міністрів України.

За приписами частин 1 та 2 статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Аналогічні положення закріплені п. 1.7 розділу 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до яких нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Статтею 41 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Відповідно до ст.54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України, а саме - зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у ст. 203 ЦК України, у тому числі, в силу частини 4 вказаної статті правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Позивач просить визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 28 грудня 2018 року приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ізюмською А.В. за реєстровим номером 2040.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 28.12.2018 р. в м. Павлоград Дніпропетровської області, приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ізюмською А.В. було посвідчено заповіт, в присутності свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та підписано ОСОБА_6 на особисте прохання та в присутності ОСОБА_5 від імені ОСОБА_5 на імя ОСОБА_3 та внесено в реєстр за №2040.

Зміст ст.ст. 1234,1241,1254,1307 ЦК мені приватним нотаріусом роз`яснено.

Заповіт складено о 10.00 год. в приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, за адресою: АДРЕСА_1 .

Цей заповіт складено та підписано у двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у справах приватного нотаріуса, а другий видається заповідачу.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 не може сам прочитати та підписати текст заповіту, згідно ст. 1253 ЦК України заповіт посвідчений в присутності свідків: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ми свідки зачитали цей заповіт уголос та поставили свої підписи на ньому.

У зв`язку із слабим зором ОСОБА_5 , він не може прочитати та підписати заповіт власноруч, на його особисте прохання та в його присутності, заповіт підписала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Далі у графі «підпис» міститься рукописний запис « ОСОБА_12 ».

Далі у графі «підпис» міститься рукописний запис « ОСОБА_7 ».

Далі у графі «підпис» міститься рукописний запис « ОСОБА_8 ».

Після цього у наступному друкованому тексті вказано:

«Місто Павлоград Дніпропетровської області, Україна. Двадцять восьмого грудня дві тисячі вісімнадцятого року.

Цей заповіт посвідчено мною, ОСОБА_11 , приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області.

Заповіт записаний мною, нотаріусом, зі слів ОСОБА_5 . У зв`язку з тим, що у ОСОБА_5 слабкий зір він не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за його дорученням, у його та моїй нотаріуса, присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та підписаний ОСОБА_6 .

Особи заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено.

Особу ОСОБА_6 встановлено, її дієздатність перевірено.

При цьому одночасно засвідчую справжність підпису ОСОБА_6

Зареєстровано в реєстрі за №2040.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №453.

ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис №164.

Позивач ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_14 , що підтверджується витягом з актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, свідоцтвом про народження, витягом з державного реєстру цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, свідоцтвом про шлюб.

Так, допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_15 суду показала, що працювала в КП ТЖКП, та ходила за місцем проживання ОСОБА_5 , який відкривав їй двері, однак нічого не підписував, оскільки боявся цього, та казав що погано бачить, і користувався окулярами. У відомостях, які вона йому надавала та показувала де підписати, він перевіряв показники лічильника та підписував. Останній раз вона ходила до нього в 2018 році.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона працювала листоношею з 2010 по 2018 рік, і приносила додому пенсію ОСОБА_17 , який прохав щоб кошти були тільки по 50 грн., гроші він не перераховував, вона йому їх рахувала і після чого вона показувала йому де розписатися і він розписувався.

Свідок ОСОБА_18 суду показала, що позивач прохала її приносити їжу її дідусю, на що вона погодилася та приносила останньому їжу. В її присутності дідусь не розписувався та газет не читав, однак газети були у нього вдома. Вона бачила у нього вдома окуляри.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що вона ФОП і одним із видів її діяльності є надання допомоги людям, та вона за проханням дідуся та сусідки ОСОБА_20 , зазначила останній що вона буде допомагати дідусю. ОСОБА_10 вимагав класти речі а свої місця, пересувався по квартирі тримаючись за стіни.

Свідок ОСОБА_21 суду показав, що він знає ОСОБА_5 та бачив як відповідач водила останнього на прогулянки. ОСОБА_10 на вулиці його не впізнав. Також бачив його в лікарні з відповідачем та останній повідомив йому, що у нього забрали паспорт і він його відновлює.

Свідок ОСОБА_22 суду показала, що була у ОСОБА_17 , при ній він розраховувався коштами, підписував відомості. Останній дивився телевізор, перевіряв квитанції та вад зору у нього вона не помічала.

Свідок ОСОБА_23 суду показала, що вона розмовляла з ОСОБА_5 , який виявляв намір подарувати квартиру ОСОБА_24 , однак потім зробив на її ім`я заповіт. Заставити останнього скласти заповіт не можливо було. ОСОБА_10 погано бачив, онука вона бачила тільки раз у нього. ОСОБА_10 радився щоб подарувати квартиру, однак вона його відмовляла і він вирішив зробити заповіт.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.7 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Однак, ні позивачем, ні його представником під час розгляду справи не подано доказів того, що ОСОБА_5 зробив даний заповіт всупереч своїй волі чи здійснив його не розуміючи значення своїх дій, чи під впливом збиваючих факторів. Як і не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 не був присутній при складанні заповіту у приватного нотаріуса, та на нього чинив тиск з боку будь-яких осіб для складання заповіту. Також суду не надано будь-яких доказів, що заповіт не був оголошений останньому та він не висловив наміру на його складання у присутності свідків. Крім того, суду не було надано будь-яких доказів, що свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та підписант ОСОБА_6 мали будь-який зиск або будь-який інтерес при складанні заповіту на ім`я ОСОБА_3 , а також, що даний заповіт складено із порушенням вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203, 1247 ЦК України

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України).

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України).

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису (частина друга статті 209 ЦК України).

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (частина третя статті 1247 ЦК України).

Вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України (частина шоста статті 1 Закону України «Про нотаріат», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Консульські установи України вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують угоди (договори, заповіти, довіреності тощо), крім іпотечних договорів, угод про відчуження та заставу жилих будинків, квартир, дач, садових будинків, гаражів, земельних ділянок, іншого нерухомого майна, що знаходиться в Україні (пункт 1 частини першої статті 38 Закону України «Про нотаріат», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (абзац 1 частини другої статті 1248 ЦК України).

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним (абзац 2 частини другої статті 1248 ЦК України).

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу) (абзац 3 частини другої статті 1248 ЦК України).

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (частина друга статті 1253 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) вказано, що: «право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача.

Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках».

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Також не заслуговують на увагу і твердження представника позивача та позивача, що ОСОБА_5 міг підписати самостійно заповіт, оскільки йому було потрібно не тільки підписати заповіт, а і прочитати та написати текст, та стороною позивача не доведено, що останній міг це зробити.

Окрім того, стороною позивача не заявлено клопотання про допит свідків та підписанта, які були присутні при посвідченні заповіту, щоб перевірити обставини, які відбулись при посвідченні заповіту.

Також, судом враховується, що стороною позивача не доведеного будь-якого умислу в діях свідків та підписанта, оскільки будь-яких кримінальних проваджень щодо останніх не проводиться.

Суд не вважає істотною умовою для визнання заповіту недійсним ту обставину, що заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського округу в м. Павлограді за її робочим місцем, за умови, що судом встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам ст.ст. 203, 215, 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17 надала правовий висновок.

У справі № 522/9893/17 суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірний заповіт є нікчемним на підставі частини першої статті 1257 ЦК України, виключно через те, що його посвідчено приватним нотаріусом поза межами свого нотаріального округу. Натомість суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що якщо нотаріус посвідчив заповіт особи не в межах свого нотаріального округу - це не впливає на форму правочину і не може бути підставою для його нікчемності з огляду на вичерпний характер підстав нікчемності, що визначені у частині першій статті 1257 ЦК України.

Стосовно заповіту і в контексті спірного у цій справі питання, що аналізується, слід звернути увагу на вимогу частини першої статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому вивчення змісту спірного заповіту та текстів судових рішень не дали жодних доводів для визначення актів цивільного законодавства, яким би суперечив зміст заповіту.

Окрім того, судом враховується те, що не оспорюється стороною позивача, що в присутності ОСОБА_5 приватним нотаріусом за її робочим місцем був посвідчений заповіт, а отже останній мав можливість відмовитися від нього, в разі якщо у нього не було вільного волевиявлення на його складання.

Також, судом враховується, що заповіт складений 28.12.2018 року, а заповідач помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і мав можливість написати новий заповіт на будь-яку іншу особу в разі якщо у нього не було вільного волевиявлення.

Стороною позивача не оспорюється факт, що ОСОБА_5 був дієздатним та міг віддавити значення своїм діям та керувати ними.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що заповіт, посвідчений в присутності свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та підписаний ОСОБА_6 на особисте прохання та в присутності ОСОБА_5 від імені ОСОБА_5 на імя ОСОБА_3 відповідає вимогам ст.ст.203, 215, 1247 ЦК України: його волевиявленню, підписаний ним, складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання.

Таким чином підстав для визнання заповіту, посвідченого в присутності свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та підписаного ОСОБА_6 на особисте прохання та в присутності ОСОБА_5 від імені ОСОБА_5 на імя ОСОБА_3 та внесеного в реєстр за №2040 недійсним не має і тому в задоволенні даного позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 3, 16, 203, 215, 1247, 1248 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 209, 214-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Державний нотаріус Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Надтока Зінаїда Василівна, приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Ізюмська Аліна Вікторівна, про визнання заповіту недійсним, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення суду складено 03 травня 2024 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін