ПОСТАНОВА

іменем України

23 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 387/521/22

провадження № 22-ц/4809/627/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротех»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротех» на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2024 року у складі судді Майстера І.П.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротех» (далі по тексту - ТОВ «Агротех») про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,2398 га, кадастровий номер :02:002:0520, яка розташована на території Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка перебувала в оренді у ТОВ «Агротех» на підставі договору оренди землі від 10 квітня 2012 року, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі 10 квітня 2012 року за №03061. Строк дії договору становив 10 років. Про існування додаткової угоди від 10 березня 2020 року до договору оренди землі від 10 квітня 2012 року, якою продовжено термін дії договору до 10 квітня 2032 року, їй було не відомо. Волевиявлення на укладення додаткової угоди вона не мала та не підписувала таку угоду, тому вважає, що є підстави для скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточненого позову (т.1 а.с.111-116), просила суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 4,2398 га, кадастровий номер :02:002:0520, яка розташована на території Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області шляхом витребування її з незаконного володіння ТОВ «Агротех», повернувши ОСОБА_1 , та скасувати запис про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку площею 4,2398 га, кадастровий номер :02:002:0520, яка розташована на території Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, номер запису про речове право 35952830, дата державної реєстрації права (у державному реєстрі прав) - 10 березня 2020 року, орган, що здійснив державну реєстрацію права (у державному реєстрі прав) - Добровеличківська районна державна адміністрація Кіровоградської області.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2024 року позов задоволено. Скасовано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 4,24 га, кадастровий номер :02:002:0520, яка розташована на території Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, згідно з договором оренди землі від 01 лютого 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротех», право оренди, на підставі якого зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 березня 2020 року номер запису про інше речове право 35952830, здійснена державним реєстратором Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області. Зобов`язано ТОВ «Агротех» усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні користування земельною ділянкою площею 4,24 га, кадастровий номер :02:002:0520, яка розташована на території Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, шляхом її звільнення та повернення ОСОБА_1 для подальшого користування. Стягнуто з ТОВ «Агротех» на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 7169 грн 40 коп та за сплату судового збору у розмірі 1984 грн 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ТОВ «Агротех» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

ОСОБА_1 направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Агротех»- без задоволення. Вважала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат Гонта О.А. підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник позивача адвокат Бем Ю.Ю. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0520, загальною площею 4,24 га, яка розташована на території Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області (т.1 а.с.12,13).

01 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротех» було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0520, загальною площею 4,24 га, яка розташована на території Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, строком на 10 років, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 квітня 2012 року за №03061. Відповідно до п.п.4.1, 4.3 договору розмір орендної плати за цим договором становить 3602 грн, що відповідає 4% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у п.2.4 договору. Орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року оренди (т.1 а.с.8-10).

15 липня 2019 року між сторонами була укладено додаткова угода, за умовами якої сторони домовилися про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки до 10 квітня 2032 року, яка зареєстрована в Державному реєстру речових прав 10 березня 2020 року. Змінено розмір нормативної грошової оцінки на 147293 грн (т.1 а.с.11).

Як убачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: земельна ділянка площею 4,2398 га, кадастровий номер :02:002:0520, номер запису про інше речове право 35952830, дата, час державної реєстрації 10 березня 2020 року, підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі, серія та номер: 03061, виданий 10 квітня 2012 року, видавник: відділ Держкомзему у Добровеличківському районі; додаткова угода, серія та номер:б/н, виданий 15 липня 2019 року, видавник: ТОВ « Агротех» ОСОБА_1 ; відомості з ДЗК, серія та номер: 18589148, виданий 10 березня 2020 року, видавник: Державний земельний кадастр (т.1 а.с.137).

12 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора із заявою про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.139).

Звертаючись до суду з позовом позивачка стверджувала, що додаткову угоду від 15 липня 2019 року до договору оренди землі від 01 лютого 2012 року вона не підписувала, про існування додаткової угоди їй відомо не було.

В уточненій позовній заяві позивач змінила підставу позову та вказала, що договір оренди землі від 01 лютого 2012 року вона не підписувала, договір є неукладеним. Тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні правовідносини. Тому є підстави для усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки (т.1 а.с.111-117).

Відповідно до висновку експерта Кропивницького відділення Київського НДІСЕ від 14 серпня 2023 року №2708/23-27 підпис від імені ОСОБА_1 , підпис у графі від Орендодавця договору оренди землі від 01 лютого 2012 року «Підпис» та підпис у графі від Орендодавця акту приймання-передачі земельної ділянки додаток 2 до договору оренди землі від 17 січня 2012 року орендар «Підпис», виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою (т.1 а.с.66-72).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачка є власницею земельної ділянки площею 4,24 га, кадастровий номер :02:002:0520, а відповідач, у фактичному користуванні якого без установлених законом підстав знаходиться вказана земельна ділянка, своїми діями, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушує права позивачки, як власниці земельної ділянки та створює перешкоди у користуванні позивачем своїм майном

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Відповідно до статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, особисті підписи сторін договору є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми такого договору, наявність таких підписів зазвичай має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК Велика Палата Верховного Суду у пунктах 6.216.24, 6.35-6.39 постанови від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц зазначила про таке: «У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у виді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).

За змістом статей 76, 102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину.

Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 6 статті 3 ЦК України).

У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 застосовано доктрину venire contra factum proprium («заборона суперечливої поведінки»), згідно із якою ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та усунення перешкод у її користуванні позивачка обґрунтовувала заявлені позовні вимоги тим, що вона не підписувала договір оренди землі від 01 лютого 2012 року з відповідачем, тому він є неукладеним, що також доводиться висновком експерта Кропивницького відділення Київського НДІСЕ від 14 серпня 2023 року № 2708/23-27. Однак на обґрунтування своїх позовних вимог позивач будь-яких належних та достатніх доказів про те, що вона не підписувала додаткову угоду до договору оренди землі суду не надала.

Зробивши висновки про неукладеність договору оренди землі, врахувавши, що позивач як власник земельної ділянки не підписувала таку угоду, суд першої інстанції безпідставно обмежив предмет доказування у справі лише встановленням факту підписання чи непідписання договору оренди землі від 01 лютого 2012 року, не надав оцінки тому факту, що у подальшому позивачка підписала додаткову угоду до договору, договір протягом десяти років виконувався сторонами. Такі висновки суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, що виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством.

За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 Цивільного кодексу України, якщо договір оренди (найму) земельної ділянки хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 2012 року було достеменно відомо про укладення з відповідачем договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0520, адже вона надала усі документи, необхідні для укладення вказаного договору оренди та його подальшої державної реєстрації, зокрема, паспортні дані, ідентифікаційний код.

Крім того, на спростування доводів позивача, відповідач надав до суду першої інстанції докази визнання позивачем факту укладення договору, зокрема докази сплати орендної плати за договором оренди від 01 лютого 2012 року та додатковою угодою від 15 липня 2019 року.

Очевидно, що дії позивача, яка уклала додаткову угоду, отримувала орендну плату від цього товариства, а згодом доводить, що вказана додаткова угода є неукладеною, суперечать її попередній поведінці (укладенню додаткових угод та отриманню плати за користування земельними ділянками) і є недобросовісними.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач не спростував презумпцію чинності договору оренди від 01 лютого 2012 року, а тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та усунення перешкод у її користуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості. Зазначене призвело до неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин та відповідно до вимог п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати, які було сплачено за подання апеляційної скарги по справі, у розмірі 2977,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротех» задовольнити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2024 рокускасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротех» про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротех» (, село Тишківка Новоукраїнського району Кіровоградської області вулиця Центральна, 17) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2977 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 травня 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко