ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1341/24 Справа № 243/5129/23 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Бортник В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №243/5129/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, абонентське обслуговування, інфляції та 3 % річних, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2023 року, постановлену у складі судді Воронкова Д.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла вказана позовна заява до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, абонентське обслуговування, інфляції та 3 % річних.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2023 року провадження у справі за позовом ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, абонентське обслуговування, інфляції та 3 % річних - закрито.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу суду скасувати направити справу до суду, для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що спір пов`язаний з господарською діяльністю, що раніше здійснювалась відповідачем як ФОП, тобто до 03.0.2014 року. Апелянт вважає, що вказаний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки правовідносини виникли саме з фізичною особою, а не з фізичною особою підприємцем.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що дані правовідносини виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, а тому даний спір належить до господарської юрисдикції.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Позовні вимоги ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» мотивовані тим, що на підставі даних про спожиті відповідачем обсяги електроенергії, позивачем сформовано та видано рахунки за споживання електричною енергією, оскільки станом на дату подання позовної заяви ОСОБА_2 не має статусу фізичної особи-підприємця, то правовідносини, які виникли між боржником та ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» внаслідок укладання вказаного договору, не можуть вважатись такими, що пов`язані з здійсненням господарської діяльності.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п.6 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Водночас перелік спорів, зазначених у ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, віднесених до предметної юрисдикції господарських судів, має вичерпний характер, адже навіть пункт 15 цієї частини (інші справи у спорах між суб`єктами господарювання) несе у собі ознаки визначеності і закінченості.

Разом з тим, за змістом статті 19 Цивільного процесуального кодексу України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 4, 19 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21 (провадження № 14-36цс22), від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22), від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20) та інші).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом даного позову є стягнення заборгованості за електричну енергію .

З додатків до позову вбачається, що в Актах прийняттяпередавання товарної продукції (електроенергії) між ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» та ФОП ОСОБА_2 на оплату фактично спожитої електричної енергії за розрахунковий період, листопад 2022 - січень 2023, у графі найменування приєднання зазначено 10-кафе. Відповідно до довідки про обсяг спожитої електричної енергії за рахунком №2734 зазначено обсяг фактично спожитої електроенергії ФОП ОСОБА_2 . Крім того, у розрахунку за спожиту електричну енергію №2734 за листопад 2022, січень 2023 року споживачем зазначена ФОП ОСОБА_2

З договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на, який посилається позивач, не можливо встановити хто саме приєднався до умов договору про постачання електричної енергії, оскільки він не підписаний споживачем, заява приєднання до договору про постачання електричної енергії є типовою, роздрукованою з мережі інтернет, не містить підпису та даних споживача.

Таким чином, посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що правовідносини виникли саме з фізичною особою, а не з фізичною особою підприємцем - є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції у відповідності до наведених норм чинного законодавства прийшов до вірного висновку про закриття провадження у справі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» - залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: