Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в режимі відеконференції за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором підряду, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за договором підряду, в якому просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість у розмірі 181 796,00 грн., судовий збір у розмірі 1501,06 грн., 3 % річних у розмірі 3 735,53 грн. та інфляційні збитки у розмірі 10 998,50 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено усний договір побутового підряду. Згідно договору позивач зобов`язаний був виготовити меблі та встановити їх в квартирі відповідача розташованої за адресою АДРЕСА_1 . Параметри меблів узгоджувались сторонами в специфікаціях, які відповідач затвердив через мессенджери.

Позивач виконав свої зобов`язання, а відповідач прийняв роботи згідно акту від 06.11.2022 р. (додається). Відповідач частково оплатив виконані роботи. Але станом на момент звернення із позовом, всупереч ч. 1 ст. 854 ЦК України, відповідач не оплатив: стільницю - 80500 грн; антресоль - 15569 грн; гардероб - 36711 грн; шкаф + стол - 49016 грн. Всього на суму 181796 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України на суму заборгованості нараховується 3 % річних та інфляційні збитки. Таким чином, відповідач має додатково сплатити 3735,53 грн в рахунок 3 % річних та 10998,5 грн - інфляційних збитків.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Виниченко Л.М. від 27 липня 2023 року відкрито провадження у цивільної справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором підряду, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 вересня 2023 року, дану справу передано в провадження судді Дніпровського районного суду міста Києва Гончарука В.П.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 06 вересня 2023 року прийняти до свого провадження вказану цивільну справу.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у змісті позовної заяви. Крім того, свої позовні вимоги підтвердив обставинами викладеними у відповіді на відзив, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До Дніпровського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у ньому. Разом з тим, свої заперечення, щодо предмету спору виклав у письмових запереченнях на відповідь на відзив.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено усний договір побутового підряду.

Згідно договору позивач зобов`язаний був виготовити меблі та встановити їх в квартирі відповідача розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

За своєю правовою природою укладений сторонами спору договір є договором побутового підряду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1, ст. 865 ЦК України За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 867 ЦК України передбачено, що замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними.

Згідно з ст. 870 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника - з його матеріалу.

Якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. У випадках, передбачених договором, матеріал може бути наданий підрядником у кредит (із розстроченням платежу). Подальша зміна ціни наданого в кредит матеріалу не призводить до перерахунку, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, згідно з наведеними вище положеннями законодавства України, якщо замовник висловив заперечення щодо якості послуг, наданих позивачем, відсутні підстави вважати, що позивачем дотриманні умови договору в частині обсягу робіт та їх якості.

Тому матеріали справи не підтверджують, що послуги були надані з дотриманням всіх умов договору на виготовлення меблів та встановлення їх в квартирі відповідача, а відповідач ухиляється від підписання акту прийому - передачі товару або акту надання послуг про належне виконання за умовами договору.

Крім того, позивач посилається на те, що виконав свої зобов`язання в повному обсязі, а відповідач прийняв роботи згідно акту №1 від 09.11.2022 року, однак, як встановлено в ході судового розгляду відповідач ОСОБА_3 перебував за межами України в день підписання вказаного акту, що підтверджується копією закордонного паспортного документа та копією авіаквитка долученого до матеріалів справи.

Дані обставини унеможливлюють пілписання Акту надання послуг №1 від 09.11.2022 року відповідачем по справі в день його укладення.

Також матеріали справи не містять доказів про часткове погашення відповідачем заборгованості перед позивачем за усним договором побутового підряду, як це вказувалось у позові та у судовому засіданні стороною позивача.

Разом з тим, в порушення вимог чинного законодавства позивачем не було надано суду доказів про те, що підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Посилання сторони позивача на те що, параметри меблів узгоджувались сторонами в специфікаціях, які відповідач затвердив через мессенджери також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Суд прийшов до висновку, оскільки позивачем не доведено про наявність порушень умов усного договору на виготовлення меблів та встановлення їх в квартирі, з боку відповідача, тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором підряду, яка складається з основної суми заборгованості та нарахованих 3 % відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором підряду.

З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 525, 527, 549, 837, 849, 865, 866, 867, 870, 872 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором підряду - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18 березня 2024 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ).

Суддя: