ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/18701/23

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/721/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 березня 2024 року (місце ухвалення м. Чернігів, повний текст рішення складено 19.03.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача. В обґрунтування позову посилався на те, що у жовтні позивач у магазині відповідачки придбав нові, що не перебували у вжитку, зимові, утеплені чоботи вартістю 1 200, 00 грн. Продавець пояснила, що на них діє невелика скидка, оскільки модель минулих сезонів.

Позивач зазначає, що у грудні 2023 року вирушивши в придбаних чоботах на правому несподівано відірвалася підошва, у зв`язку з чим він був змушений негайно повернутися додому. Рухаючись по мокрому снігу без підошви права нога одразу намокла. Звертаючись до відповідачки з вимогою щодо ремонту взуття або компенсації витрат, отримав відмову з посиланням на те, що придбані чоботи є вживаним товаром і не підлягають будь-яким відшкодуванням, ремонту, поверненню тощо.

В обґрунтування моральної шкоди позивач посилається на порушення звичайного способу життя та відсутністю зимового взуття; душевні страждання; неможливість придбати інше взуття через незначний розмір пенсії; погіршення стану здоров`я через носіння осіннього взуття в зимовий період; моральний і психічний розлад через усвідомлення власної неспроможності тривалий час відновити свої права.

Посилаючись на норми ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач у позові просить стягнути з відповідачки на свою користь кошти в сумі 1 200, 00 грн та компенсацію моральної шкоди в сумі 5 000, 00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.03.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивач придбав вживане взуття, як товар на вагу, гарантійні терміни на нього згідно чинного законодавством України не розповсюджуються, а тому відсутні правові підстави згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь грошових коштів та фактичного розірвання договору купівлі продажу вживаного товару без згоди на це продавця. Оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від основної вимоги про стягнення коштів, підстав для задоволення якої суд не знайшов, тому вимога про стягнення моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.03.2024, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права

У скарзі заявник зазначає, що суд неправильно встановив, що придбані чоботи були вживаними, оскільки на них була наліпка з ціною (1200, 00 грн), кодом товару, ущільнювачі внутрішньої поверхні, продавець надала йому коробку, їх ніхто не зважував, вони зберігалися в магазині на окремій полиці. В чеку не зазначена вартість одиниці ваги товару, та продавець магазину пояснила, що ця модель минулих сезонів, тому на неї діє скидка.

В порушення норм процесуального права суд не задовольнив клопотання позивача щодо витребування доказів, що дало б змогу пояснити походження спірного товару.

Апелянт посилається на завищену ціну вартості взуття, оскільки гуртові ціни на 2024 рік вартості взуття зима-осінь категорії «Люкс» за 1 кг. складає 4 євро, а придбана позивачем ціна чобіт склала більше 20 євро.

В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення апелянт вказує, що суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про захист прав споживачів», прийшов до помилкового, що на придбані позивачем чоботи не розповсюджується гарантійний строк,

Посилаючись на ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» апелянт зазначає, що у разі придбання товару неналежної якості він має право в тому числі розірвання договору та повернення сплаченої за товар суми, проте місцевий суд зробив висновок, що ЗУ «Про захист прав споживачів» має припис, що на вживані товари відсутні гарантійні строки. Крім того, магазин відповідачки не є комісійним, а отже на нього не поширюються норми ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Судом першої інстанції проігноровані норми Наказу №104 від 19.04.2007 Міністерства економіки України «Про затвердження роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, п. 28 якого надає позивачу всі права споживача, передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів» без жодних обмежень щодо вживаного товару, гарантійних строків тощо. При цьому жодних застережень про те, що на товар, який перебував у вжитку не розповсюджуються норми цієї статті, не має.

У скарзі заявник зазначає, що відповідачка на вимогу позивача не пропонувала йому замінити придбані пошкоджені чоботи товаром відповідної ціни і якості, що в подальшому стало підставою для звернення до суду з позовом за захистом своїх порушених прав.

Посилається на рекламні плакати іноземною мовою, які розміщені на магазині відповідачки, хоча жодним законодавчим актом України не покладений обов`язок читати і усвідомлювати рекламні плакати іноземною мовою, тим більше що вони не містять в собі якісь нормативні відомості.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.03.2024 залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість судового рішення, та безпідставність апеляційної скарги. За доводами відзиву, відповідачка зазначила, що вона зареєстрована як фізична особа підприємець, здійснює господарську діяльність згідно коду КВЕД 4779 «Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах (крім діяльності з продажу предметів мистецтв та антикваріату з організації торгів (аукціонів) виробами мистецтва, предметами колекціонування або антикваріату». Продаж уживаних товарів, а саме, взуття «секонд хенд» здійснюється в магазині відповідачки. На момент реалізації взуття позивачу магазин був обладнаний рекламо носіями російською мовою, та в магазині є об`ява про те, що товар обміну та поверненню не підлягає. 22.10.2023 позивач прибав у відповідача уживане взуття вагою 1,322 кг, сплативши за нього 1 200 грн, а 03.12.2023 звернувся до магазину і вимагав від відповідача повернення коштів за придбане взуття, мотивуючи, що підошва на чоботі відірвалась, оскільки відповідач продала товар неналежної якості. Відповідач пояснила позивачу, що взуття є вживаним товаром і на нього не розповсюджуються гарантійні терміни. Позивачу було запропоновано підібрати підходяще взуття аналогічної ваги та взяти його безкоштовно. Проте, позивач відмовився від даної пропозиції. Також відповідач зазначає, що позивачу достеменно було відомо, що в магазині продається вживане взуття, про що було написано у рекламах на магазині. Твердження позивача про завищену ціну придбаних чобіт є помилковими, оскільки юридично в Україні не існує єдиної державної системи класифікації вживаного товару. Посилається на безпідставність тверджень позивача, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок про нерозповсюдження гарантійних строків на вживані товари.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (а.с. 38), здійснює господарську діяльність згідно коду КВЕД 47.79 «Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах (крім діяльності з продажу предметів мистецтва та антикваріату з організації торгів (аукціонів) виробами мистецтва, предметами колекціонування або антикваріату)» (а.с. 39), місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1 .

Згідно копії чеку № 002 від 22.10.2023 позивач ОСОБА_1 придбав в магазині ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 товар «Люкс» на вагу 1,322 кг, за що сплатив 1 200 грн (а.с. 5).

Сторони визнали, що придбаним товаром були зимові чоловічі чоботи.

Згідно письмової претензії ОСОБА_1 від 06.12.2023 адресованої ФОП ОСОБА_2 вбачається, що придбавши 22.10.2023 у відповідачки чоботи позивач 03.12.2023 вирушивши з дому у своїх справах у придбаних чоботах на вулиці несподівано на правому чоботі відірвалася підошва спочатку на каблуці, а через декілька кроків цілком. Повернувшись додому та перевзувшись позивач завітав до магазину, де придбав чоботи, показав пошкодження і чек, однак йому було відмовлено в ремонті та компенсації витрат посилаючись на те, що придбані чоботи є вживаним товаром і не підлягають будь-яким відшкодуванням, поверненню тощо (а.с. 4). У претенції позивач просив повернути йому сплачені кошти в сумі 1 200, 00 грн або замінити на такий же товар з числа наявних.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач придбав вживане взуття, як товар на вагу, гарантійні терміни на нього згідно чинного законодавством України не розповсюджуються, а тому відсутні правові підстави згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь грошових коштів та фактичного розірвання договору купівлі продажу вживаного товару без згоди на це продавця. Оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від основної вимоги про стягнення коштів, підстав для задоволення якої суд не знайшов, тому вимога про стягнення моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

Відповідно до ч. 3 ст. 698 ЦК України до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно з ч. 1 ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором:

1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення;

2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні;

3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни;

4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Згідно з нормою ч. 2 ст. 679 ЦК України якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів» унормовано права споживача у разі придбання ним товару неналежної якості, а саме:

1. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України Міністерство промислової політики України від 17.10.2022 № 291/457 затверджено Рекомендації щодо визначення характеру дефекту взуття та умов його експлуатації.

Судом першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду, та матеріалами справи встановлено, що позивач придбав уживане взуття в магазині відповідачки, яка здійснює господарську діяльність, а саме: роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах. Придбання товару «Люкс» на вагу 1,322 кг, за що позивач сплатив 1 200 грн, підтверджується копією чеку № 002 від 22.10.2023.

Таким чином місцевий суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач придбав вживане взуття, як товар на вагу, гарантійні терміни на нього згідно чинного законодавства України не розповсюджуються, а тому відсутні правові підстави згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» для задоволення вимог позивача про стягнення грошових коштів та розірвання договору купівлі продажу вживаного товару без згоди на це продавця.

З урахуванням встановлених обставин справи спростованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно встановив, що придбані чоботи були вживаними, в чеку не зазначена вартість одиниці ваги товару, та продавець магазину пояснила, що ця модель минулих сезонів, тому на неї діє скидка.

Не знайшли свого підтвердження для скасування рішення місцевого суду доводи скарги про завищену ціну вартості взуття, оскільки, за доводами скарги, гуртові ціни на 2024 рік вартості взуття зима-осінь категорії «Люкс» за 1 кг. складає 4 євро, а придбана позивачем ціна чобіт склала більше 20 євро.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про ціни і ціноутворення» суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.

Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

З урахуванням викладеного вбачається, що сторони у справі погодили вартість вживаного товару, який придбав позивач, що підтверджується чеком, та в свою чергу згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» є вчиненим між сторонами правочином.

Посилання апелянта у скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, на норми ЗУ «Про захист прав споживачів» та Наказу №104 від 19.04.2007 Міністерства економіки України «Про затвердження роздрібної торгівлі непродовольчими товарами» не є обґрунтованими, оскільки є довільним тлумаченням заявником норм чинного законодавства України та не дають підстав для скасування правильного по суті рішення суду.

Не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду посилання апелянта на те, що в порушення норм процесуального права суд не задовольнив клопотання позивача щодо витребування доказів, що дало б змогу пояснити походження спірного товару, оскільки матеріалами справи підтверджується придбання вживаного товару згідно чеку, крім того справа була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 279 ЦПК України згідно якої при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Крім того, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15.05.2024 відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження.

З урахуванням викладеного, доводи скарги про незадоволення клопотання позивача щодо витребування доказів не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки, як вже встановлено судом, сторонами у справі погоджено ціну за товар, який був вживаний та на який гарантійний термін не розповсюджується, оскільки був вживаний.

З урахуванням відмови у задоволенні позову щодо стягнення коштів, суд першої інстанції правильно зазначив, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від основної, а тому підстави для задоволення відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повний текст судового рішення складено 15.05.2024.

Головуючий Судді :