Справа № 148/2699/23
Провадження №2/148/171/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 квітня 2024 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В., при секретарі Григоренко В.О., Семенової М.О., Ліванчук А.Ф.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , поданим представником ОСОБА_1 , до ОСОБА_6 про визнаня договорів оренди землі припиненими шляхом їх розірвання, скасування права оренди на земельні ділянки та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнаня договорів оренди землі припиненими шляхом їх розірвання, скасування права оренди на земельні ділянки та стягнення грошових коштів, мотивуючи позовні вимоги тим, що 20.07.2021 між позивачем, в особі її уповноваженої особи за довіреністю ОСОБА_7 , та відповідачем були укладені договори оренди земельних паїв №б/н., за умовами яких:

- в оренду передавались земельні ділянки площею 5,3247 га рілля, кадастровий номер :01:002:0074 та площею 6,3258 га рілля, кадастровий номер :01:002:0075, розташовані на території Бортницької сільської ради (за межами населеного пункту), Тульчинського району, Вінницької області;

- договори укладено на 49 років;

- орендна плата вноситься орендарем у розмірі дванадцять тисяч гривень, але не менше вказаного у договорах, у строки до 30 грудня поточного року;

- дія договорів припиняється, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Орендар протягом 3 років підряд не сплачує орендну плату у розмірі встановленому в договорах оренди землі, внаслідок чого утворився борг у розмірі 72000 грн ( 12000 х 2 = 24000 грн х 3 роки = 72000 грн).

Приписами ст.32 Закону України "Про оренду землі" визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом "д" ст.141 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) встановлено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати (два та більше випадків несплати орендної плати) як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, в той час як разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.12.2012 по справі №6-146цс12, від 25.06.2011 по справі №6-17цс11 та від 28.09.2016 по справі № 6-977цс16.

Також представник позивача послався на постанови Верховного Суду України від 06.02.2018 по справі 587/130/15-ц, від 10.11.2021 по справі 175/642/19, від 27.11.2018 по справі 912/1385/17, від 06.03.2019 по справі 183/262/17, від 22.09.2020 по справі 327/163/17, від 13.05.2021 по справі №192/149/17, від 15.01.2020 по справі №709/591/18.

Несплата відповідачем орендної плати по обох договорах на протязі трьох років з 2021 року по 2023 рік свідчить про систематичну несплату орендної плати та грубе порушення умов договорів оренди, а отже є цілком обгрунтованою підставою для визнання договорів оренди припиненими шляхом їх розірвання, стягнення на користь позивача грошових коштів в розмірі неотриманої орендної плати, і як наслідок скасування права оренди відповідача на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0074 та :01:002:0075.

Через дані обставини позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати договір оренди земельного паю №б/н від 20.07.2021, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0075 - припиненим шляхом його розірвання, застосувавши наслідки припинення правочину скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 43228596 від 27.07.2021 щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0075; визнати договір оренди земельного паю №б/н від 20.07.2021 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0074 - припиненим шляхом його розірвання, застосувавши наслідки припинення правочину скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 43228162 від 27.07.2021 щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0074; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 в якості суми компенсації за користування земельними ділянками з кадастровим номером :01:002:0074 та кадастровим номером :01:002:0075, в розмірі орендної плати згідно договорів оренди земельних паїв №б/н від 20.07.2021 у розмірі 72000 грн; стягути на користь позивача, понесені нею судові витрати.

В судове засідання позивач не з`явилася, від її представника ОСОБА_1 надійшло клопотання, згідно якого він просить судове засідання проводити без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. В судовому засіданні 21.03.2024 представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини та просив позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, згідно яких просили розглянути справу у їх відсутність. Відповідач вказала, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні 21.03.2024 представник відповідача заперечував щодо задоволення позову та вказав, що в 2021 році позивач отримала орендну плату готівкою від представника ОСОБА_8 . Доказів оплати немає. Обробітком землі займався ОСОБА_8 . Відповідач пояснила, що домовленість про взяття в оренду земельних паїв була з Дяченком, він же і займався обробітком землі та сплатив гроші за 2021 рік.

Також в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову, обгрунтовуючи це тим, що вона частково не згодна з позовними вимогами. Так, орендна плата за 2021 рік була сплачена ОСОБА_7 позивачеві особисто готівкою, що підтверджується телефонною розмовою з відповідачем. Орендна плата за 2022 рік нею не була сплачена у зв`язку з тим, що після широкомаштабного вторгнення військ Російської Федерації на територію України вона зі своїми дітьми виїхала за кордон 19.08.2022, де перебувала до 31.01.2023, а тому через форс-мажорні обставини не могла сплатити позивачу визначену договорами оренди орендну плату за користування земельними ділянками. Крім того, уповноважена особа ОСОБА_7 був її цивільним чоловіком, який у січні 2023 року був призваний на службу в Збройні Сили України за мобілізацією, де отримав важке поранення та перебуваючи на лікуванні у госпіталі помер у лютому 2023 року. У зв`язку із його смертю вона і повернулась в Україну із-за кордону 31.01.2023 та займалась його похованням, оформленням різних документів на отримання допомоги у зв`язку із загибеллю члена родини-військовослужбовця, а тому не мала реальної можливості сплатити орендну плату за користування земельними ділянками за минулий період. Така можливість з`явилася у неї тільки в кінці 2023 року.

Орендну плату за період 2023 року вона намагалась сплатити позивачеві шляхом телефонних переговорів, а також шляхом надсилання на адресу проживання позивача відповідних листів з проханням надати реквізити для перерахунку коштів, а також на вказану адресу нею було надіслано кошти орендної плати поштовим переказом, які позивач їх отримати відмовилась і вказані кошти були їй повернуті. Таким чином, позивач навмисно ухиляється від отримання коштів орендної плати за користування земельними ділянками задля створення ситуації їх несплати відповідачем.

Також вказала, що вимога позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 20000 грн є необгрунтованою, так як є недоведеною.

Залухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 20.07.2021 між ОСОБА_9 , в особі її уповноваженої особи - ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 було укладено два договори оренди земельного паю, які було підписані 21.07.2021, а 27.07.2021 були зареєстровані державним реєстратором права оренди земельних ділянок, про що свідчать копії даних договорів (а.с.18-26, 29-36) та копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєсту прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.06.2023 №337340640 (а.с.16-17) та №337340740 (а.с.27-28), копія довіреності від 31.07.2018 серія ННК 046081 (а.с.142).

За умовами вищевказаних договорів, зокрема п.2, 7-9, 26, 29, 35, 26 передбачено, що:

- в оренду передається земельна ділянка площею 5,3247 га, у тому числі ріллі 5,3247 га, кадастровий номер :01:002:0074 та земельна ділянка площею 6,3258 га, у тому числі ріллі 6,3258 га, кадастровий номер :01:002:0075, розташовані на території Бортницької сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області;

- договори укладено на 49 років. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту реєстрації такого права;

- орендна плата вноситься орендарем у розмірі дванадцять тисяч гривень, але не менше вказаного у договорах;

- орендна плата вноситься до 30 грудня поточного року;

- орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати;

- орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату;

- дія договорів припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом;

- договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Відповідно до копії податкового повідомлення - рішення від 31.07.2023 №3585947-24/02-28 ГУ ДПС у Вінницькій області (а.с.40) вбачається, що ОСОБА_5 було повідомлено, що їй визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік у розмірі 9500,80 грн.

Згідно копій квітанцій № 9325-0333-8322-2242 від 25.11.2023 (а.с.143), №9326-9695-9417-3019 від 14.12.2023 (а.с.143), №9243-6515-3063-7846 від 02.09.2021 (а.с.144) вбачається, що земельний податок з фізичних осіб від імені ОСОБА_5 було сплачено: 02.09.2021 в розмірі 3844,50 грн за вересень 2021 року; 25.11.2023 в розмірі 3166,94 грн за період з січня 2023 року по грудень 2023 року; 14.12.2023 в розмірі 9501,35 грн за період з 01.01.2022 по 31.12.2022.

Посилаючись на факт несплати орендарем орендодавцю орендної плати за період з 2021 року по 2023 рік за вищеукладеними договорами оренди земельного паю представник позивача звернувся до суду з даними позовом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Згідно ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частинами 1, 9 ст. 93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно пункту «в» ч.1 ст.96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Приписами ст.24 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.

Приписами ст.25 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Положеннями ст.32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 34 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

У пункті «д» ч.1 ст.141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Таким чином, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч.2 ст.651 ЦК України.

Відповідна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 12.12.2012 у справі № 6-146цс12, від 28.09.2016 у справі № 6-977цс16 .

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм, саме систематична несплата орендної плати законодавством визначена як одна з підстав для дострокового розірвання договору оренди землі.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди земельної ділянки з підстави, передбаченої п. "д" ст.141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення ч.2 ст.651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2020 у справі №327/163/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 в справі № 912/1385/17 міститься висновок, що: "враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність".

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таких же висновків притрумується Верховний Суд у постанові від 13.05.2021 у справі № 192/149/17.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

.Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду із вказаним позовом представник позивача наполягав на тому, що відповідач порушує умови зобов`язання, які полягають у несвоєчасній сплаті орендної плати, що носить систематичний характер, а тому є підставою для розірвання договору оренди землі та стягненні орендної плати.

Відповідач хоч і заперечила даний факт, однак належними та допустимими доказами не спростувала дане твердження представника позивача.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердежння, що відповідач допустила прострочення виплати орендної плати за договорами оренди земельного паю від 20.07.2021 за 2021-2023 роки. Належних доказів щодо виплати відповідачем позивачу орендної плати за період 2021-2023 роки включно матеріали справа не містить.

Належних доказів, які б свідчили про повідомлення позивача щодо можливості отримання орендної плати за договорами оренди земельного паю від 20.07.2021 чи виконання в інший спосіб своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати відповідачем орендної плати за вказаними договорами суду не надано.

Надані відповідачем докази, зокрема: копія заяви ОСОБА_6 від 13.12.2023 (а.с.117), копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.118), копія конверту з відміткою Укрпошти, що лист повертається за закінченням терміну зберігання (а.с.119), копія службового чеку від 28.12.2023 (заява на приймання переказу 48000 грн за оренду 2022, 2023 років одержувачу ОСОБА_5 ) (а.с.120), копії скріншоту відомостей Укрпошти (а.с.121), копії фіскального чеку від 28.12.2023 про суму переказу 48000 грн Колосовській (а.с.88) лише свідчать, що остання намагалась в кінці 2023 року сплатити орендну плату за 2022 та 2023 роки позивачу. Між тим, вона цього так і не зробила. Водночас, надані нею докази не підтверджують, що позивач була належним чином повідомлена про спроби відповідача здійснити дану оплату.

Також в ході судового розгляду справи судом був досліджений наданий представником відповідача CD-диск (а.с.116), що містить два аудіозаписи, на яких зафіксована телефонна розмова, між двома особами жіночої статі, під час якої одна із жінок звинувачувала іншу у тому, що їй два роки ніхто нічого не платив за оренду і їй прийшло повідомлення сплатити податок, який треба платити кожен рік. Інша ж жінка повідомила, що податки вона платить, лише про той, що їй прийшов, вона тільки дізналась. Також вказала, що орендну плату за 2023 рік вона має сплатити до кінця року.

Представник відповідача, надаючи даний доказ, стверджує що це звукозапис розмов між сторонами, зі змісту яких чітко прослідковується, що позивач підтверджує факт отримання нею орендної плати за 2021 рік і фактично підтверджує умисність її дій щодо неотримання коштів орендної плати за 2022-2023 роки.

Разом з тим, вирішуючи питання про допустимість доказів, наданих представником відповідача у вигляді аудіозапису, на якому міститься нібито телефонна розмова сторін, суд зазначає наступне.

Стаття 31 Конституції України гарантує кожному таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть встановлюватися лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Згідно з ч. 1, 2 ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст.270, 301, 302, 306 ЦК України фізична особа має право на недоторканність особистого і сімейного життя, на таємницю листування, телефонних розмов, кореспонденції, на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

З огляду на вищевикладене, запис розмови, без згоди на це особи, розмова з якою записується не уповноваженими фізичними або юридичними особами порушує не лише законодавчі положення, а конституційні права і свободи людини і громадянина.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що законодавством не передбачено проведення, без попередження про здійснення запису телефонної розмови, аудіофіксування телефонних розмов, то такий аудіозапис не можна вважати таким, що отриманий в передбаченому законом процесуальному порядку.

Як наслідок цього суд не має процесуальної можливості встановити, дослідити і перевірити хто і коли здійснював цей аудіозапис, голоси яких осіб (дикторів) на ньому зафіксовано, чи не вносилися до нього будь-які зміни.

Здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до прояву особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.1 ст. 236 ЦПК України зміст особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути досліджений у відкритому судовому засіданні або оголошений за клопотанням учасника справи лише за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини.

Відповідно до ч. 1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Проте, ні відповідачем, ні її представником не надано суду доказів попередження та отримання згоди позивача на здійснення запису розмови, як не надано і будь-яких інших доказів наявності у неї законних підстав втручання у приватне спілкування особи та здійснення звукозапису розмови.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що наданий представником відповідача звукозапис розмови, є недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України.

Щодо посилань відповідача, що невиплата орендної плати в строки обумовлені сторонами у договорі була зумовлена форс-мажорними обставинами, зокрема тим, що після широкомаштабного вторгнення військ Російської Федерації на територію України вона зі своїми дітьми виїхала за кордон 19.08.2022, де перебувала до 31.01.2023, суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 33 договорів оренди земельного паю від 20.07.2021 зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

В свою чергу, у даній справі відсутні узгоджені сторонами письмові зміни до договору щодо строків виплати орендної плати. Відповідач з такою пропозицією до орендодавця не зверталась.

Пунктами 38 та 39 договорів оренди земельного паю від 20.07.2021 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного в Україні законодавства до цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Статтею 617 ЦК України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Ключовою ознакою форс-мажору або ж обставин непереборної сили є: причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

При цьому слід зауважити, що ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

У зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України № 64 від 24.02.2022 воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію, засміченням вибухо-небезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

06.12.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2020 №309, зареєстрованого Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004 був затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, серед яких Вінницька область, де знаходяться орендовані земельні ділянки та де проживала відповідач, не зазначена.

Судом враховано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що саме по собі посилання відповідача на широкомаштабне вторгнення військ Російської Федерації на територію України, без надання відповідних переконливих доказів неможливості виконання нею свого обов`язку у строки, обумовлені в договорі, не є підставою для звільнення орендаря від відповідальності.

Відтак, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження неналежне виконання орендарем умов договорів оренди земельного паю від 20.07.2021, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати за 2021-2023 роки. Порушення відповідачем умов договорів оренди свідчить про систематичність невиконання орендарем своїх обов`язків. При цьому виплата відповідачем в майбутньому заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договорів оренди.

При таких обставинах сам факт систематичного порушення умов договорів оренди щодо своєчасної сплати орендної плати є підставою для розірвання таких договорів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що порушенням умов договорів оренди земельного паю від 20.07.2021 дає право орендодавцю вимагати розірвання таких договорів (незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість), оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач як власник земельної ділянки не отримала вчасно того, на що вона розраховувала при наявності діючих договорів. Неналежне виконання умов договору, а саме - невиконання обов`язку зі своєчасної сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке, з огляду на положення статті 526 ЦК України, дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість у подальшому.

Позивач у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати виявила бажання розірвати в односторонньому порядку укладені з відповідачем договори оренди земельного паю від 20.07.2021 і така вимога відповідає чинному законодавству та умовам договорів оренди земельного паю, а відтак є такою, що підлягає до задоволенню.

Беручи до уваги, що доказів повної сплати орендної плати за 2021-2023 роки відповідачем суду не надано, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по орендній платі за три роки у розмірі 72000 грн (12000 грн х 2 х 3 роки = 7 2000 грн) також підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права оренди земельних ділянок, суд вважає необхідним зазначити таке.

Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєсту прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.06.2023 №337340640 (а.с.16-17) та №337340740 (а.с.27-28) вбачається, що у Державному реєстру речових прав містяться записи №43228162 та №43228596 про інше речове право на земельну ділянку площею 5,3247 га, кадастровий номер :01:002:0074 та земельну ділянку площею 6,3258 га, кадастровий номер :01:002:0075, адреса яких: Вінницька обл., Тульчинський р., с/рада. Бортницька, вид іншого речового права - право оренди земельної ділянки.

Згідно ч.1, 5 ст.6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст.125 ЗК України ( в редакції на момент державної реєстрації права оренди земельної ділянки) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.126 ЗК України ( в редакції на момент державної реєстрації права оренди земельної ділянки) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ( в редакції на момент державної реєстрації права оренди земельної ділянки) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Пунктом 9 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

Оскільки відповідно до положень ЗК України, Закону України "Про оренду землі" та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виникнення права оренди на підставі укладеного договору залежить від державної реєстрації такого права, та з урахуванням існування підстав для розірвання спірних договорів, суд вважає, що вимоги про скасування державної реєстрації права оренди за спірними договорами оренди є похідними від вимоги про розірвання договорів оренди.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання двох договорів оренди земельного паю від 20.07.2021, укладеними між сторонами, припиненим шляхом їх розірвання, а вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації за відповідачем іншого речового права - права оренди земельної ділянки є похідними від спору щодо відповідного майнового права, суд також скасовує рішення про державну реєстрацію цих прав.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд встановив наступне.

Відповідно до вимог ч.1-2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 у справі №301/1894/17.

У постанові від 03.05.2018 в справі №372/1010/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договір про надання правничої допомоги, а також відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Між тим, представниками позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу було надано лише копію ордерів від 19.12.2023 серія АВ №1107640 (а.с.14) та від 31.01.2024 серія АВ №1114731 (а.с.147), а також копії свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю від 05.06.2020 серія ВН №000682 (а.с.15) та від 26.11.2021 серія ВН №000848 (а.с.148).

В свою чергу, самі договори про надання правничої допомоги, а також докази, які б підтверджували обсяг наданої правничої допомоги, її вартість, детальний опис робіт (наданих послуг), зокрема, будь-який розрахунок на підтвердження обсягу виконаних роботи (фіксований розмір, погодинна оплата), ні позивачем, ні її представниками суду не надано.

Відтак, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн відсутні.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3220,80 грн. ( а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.14, 31, 32 Конституції України, ст.93, 96, 124-126 ЗК України, ст.1, 6, 13, 15, 21, 24, 25, 32, п. "д" ч.1 ст.141 Закону України "Про оренду землі", п.1 ч.1 ст.2, ч. 3 ст. 26, п.9 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 3, 270, 301, 302, 306, 526, 610, 611, 617, 626, 629, 651, 792 ЦК України, ст. 4, 13, 19, 76-81, 133, 137, 141, ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_5 , поданим представником ОСОБА_1 , до ОСОБА_6 про визнаня договорів оренди землі припиненими шляхом їх розірвання, скасування права оренди на земельні ділянки та стягнення грошових коштів задовольнити.

Визнати договір оренди земельного паю №б/н від 20.07.2021, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0075 - припиненим шляхом його розірвання.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 43228596 від 27.07.2021 щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0075.

Визнати договір оренди земельного паю №б/н від 20.07.2021 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0074 - припиненим шляхом його розірвання.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 43228162 від 27.07.2021 щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0074.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , в якості суми компенсації за користування земельними ділянками з кадастровим номером :01:002:0074 та кадастровим номером :01:002:0075, в розмірі орендної плати згідно договорів оренди земельних паїв №б/н від 20.07.2021 у розмірі 72000 (сімдесят дві тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати з оплати судового збору в сумі 3220,80 грн ( три тисячі двісті двадцять гривень 80 копійок).

У стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: