УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 705/4783/23

провадження № 61-5006ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Байс-Агро» на постанову Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Байс-Агро» про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Байс-Агро»(далі - ТОВ «Байс-Агро») про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що 01 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та Дочірнім підприємством «Агрофірма «Байс-Агро» Товариства з обмеженою відповідальністю«Агро Посівна Компанія» (далі - ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія») укладений договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0310, площею 4,9780 га. Ця земельна ділянка належить їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЧР 15-27-877, виданий 26 квітня 2001 року.

З 2011 року до серпня місяця 2023 року, а відповідно за весь період дії договору, враховуючи 2020, 2021, 2022 роки, орендну плату орендодавець не отримувала, їй не надавалися ніякі послуги в рахунок орендної плати, а відповідно відповідач (орендар) не виконує умови договору, чим систематично порушує її права.

Просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 01 серпня 2011 року та стягнути з ТОВ «Байс-агро» на користь ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 11 288,34 грн, інфляційні втрати - 1 565,82 грн, 3 % річних - 339,60 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 листопада 2023 року закрито провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2023 року у справі № 705/359/23, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, відмовлено у позові ОСОБА_1 до ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія» про розірвання договору оренди земельної ділянки. Предметом спору була оренда земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0310, площею 4,9780 га, яка належить ОСОБА_1 , та аналогічний період (2017-2022 роки) щодо виплати орендної плати.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Патрікєєвої І. В. задоволено.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 листопада 2023 року скасовано. Цивільну справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційний суд виходив з того, що підставою позову у справі № 705/359/23 була невиплата орендарем орендної плати за період з 2017 року до 2022 року, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просила суд розірвати спірний договір оренди землі.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 посилається на невиплату орендарем орендної плати вже за період з 2011 року, тому не можна стверджувати про тотожність заявлених позовів.

Колегія суддів мала можливість дослідити лише рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2023 року у справі № 705/359/23, тому усі сумніви щодо підстав позову необхідно тлумачити на користь позивача. Вважала за необхідне повернутись до розгляду позову ОСОБА_1 у суді першої інстанції, що не позбавляє можливості суд за умови встановлення всіх обставин повторно застосувати норми статті 255 ЦПК України.

Крім розірвання договору оренди землі, позивач просила суд стягнути невиплачену орендну плату за вказаний період, інфляційні втрати та 3 % річних. Ці вимоги не були предметом розгляду у справі № 705/359/23.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд встановив, що у січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія», просила розірвати договір оренди земельної ділянки від 15 травня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ДП «Агрофірма Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія» на земельну ділянку площею 4,9780 га, кадастровий номер :02:000:0310, яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ЧР, № 15-27-877, виданого 26 квітня 2001 року.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2023 року у справі № 705/359/23, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, відмовлено у позові ОСОБА_1 до ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Байс-Агро», просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 01 серпня 2011 року та стягнути з ТОВ «Байс-агро» на користь ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 11 288,34 грн, інфляційні втрати - 1 565,82 грн, 3 % річних - 339,60 грн.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та підстави оскарження

У квітні 2024 року ТОВ «Байс-агро»звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що у цій справі апеляційний суд не врахував вимоги статей 255, 384 ЦПК України та не дослідив предмет позову та його підстави.

Предметом позову справи № 705/4783/23 та справи № 705/359/23 є договір оренди земельної ділянки від 01 серпня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія», предметом якого є земельна ділянка, площею 4,9780 га, кадастровий номер :02:000:0310. Підставами для розірвання договору позивач зазначила період невиплати орендної плати, який у вказаних справах є ідентичним (2020, 2021, 2022 роки).

Крім того, заявник посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення, заявник посилається на абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України: неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Апеляційний суд встановив, що підставою позову у справі № 705/359/23 була невиплата орендарем орендної плати за період з 2017 року до 2022 року, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просила суд розірвати спірний договір оренди землі.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 посилається на невиплату орендарем орендної плати за період з 2011 року. Разом з тим, окрім розірвання договору оренди землі, позивач просила суд стягнути невиплачену орендну плату за вказаний період, інфляційні втрати та 3 % річних. Ці вимоги не були предметом розгляду у справі № 705/359/23.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Встановивши, що предмет та підстави позовів, які зазначала ОСОБА_1 , в обох справах різні (період невиплати орендарем орендної плати та у справі, яка переглядається, позивач просила суд стягнути невиплачену орендну плату за вказаний період, інфляційні втрати та 3 % річних), суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про нетотожність предмета і підстав спору у вказаних справах, що не перешкоджає повторному зверненню до суду ОСОБА_1 за вирішенням спору та не є підставою для закриття провадження у цій справі.

Доводи касаційної скарги про те, що предмет та підстави позовів у зазначених справах є тотожними, не заслуговують на увагу, оскільки позови вважаються тотожними тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У разі зміни хоча б одного з цих елементів позови не можна вважати тотожними, що позбавляє суд права закрити провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційний суд, встановивши відсутність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, для закриття провадження у справі, дійшов правильного висновку про скасування ухвали суду про закриття провадження у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Верховний Суд відхиляє посилання касаційної скарги на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18, оскільки у цій постанові касаційний суд вказав, що відповідно до законодавства позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Таким чином, висновки апеляційного суду у цій справі не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням, законність та обґрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.

Правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування, тому касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Байс-Агро» на постанову Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Байс-Агро» про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська