Номер провадження: 22-ц/813/2650/24
Справа № 505/3111/22
Головуючий у першій інстанції Івінський О.О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Боднар Максима Олександровича на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою звернулась ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та просила стягути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на її користь, аліменти на утримання доньки студентки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дати подання позову до суду, до закінчення навчання чи до досягнення нею 23 років у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_2 з відповідачем ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07.06.2019 було розірвано (справа № 505/3480/18). Від даного шлюбу у них є троє спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Котовським міськрайонним судом Одеської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, справа № 505/3479/18 (провадження 2-н/505/242/2018).

На даний час, повнолітня донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є студенткою 2 курсу денної форми навчання, за спеціальністю «філологія», навчання за контрактом, Одеського національного морського університету. У зв`язку із навчанням донька потребує матеріальної допомоги, необхідної для підтримки нормальної життєдіяльності.

Відповідач ОСОБА_1 є батьком повнолітньої дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження доньки, офіційно працевлаштований у військовому інституті Одеського національного політехнічного університету, має стабільну зарплату, отже на думку позивача, має можливість утримувати повнолітню доньку - ОСОБА_3 .

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2023 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання доньки студентки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання, починаючи стягнення з 04 жовтня 2022 року, до закінчення навчання чи до досягнення нею 23 років у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Зазначено, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 992,40 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Боднар Максим Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просить суд змінити рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2023 року та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки студентки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5 000 грн. щомісячно до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання, починаючи стягнення з 04 жовтня 2022 року, до закінчення навчання чи до досягнення нею 23 років у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

В обґрунтування апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_1 є військовим пенсіонером та інвалідом війни 2 групи, наразі є військовослужбовцем, перебуває у зоні бойових дій з першого дня початку військового вторгнення Російської федерації на територію України. У січні 2022 року у скаржника народилась донька ОСОБА_7 недоношеною з вродженими вадами здоров`я. Крім того, його матір ОСОБА_8 , якій 71 рік хворіє тяжкою хворобою на рак легенів, тому скаржник допомагає їй оплатити вартісне лікування та щомісячні обстеження. Представник скаржника вказує, що донька та матір потребують постійної матеріальної допомоги і єдиний хто їм допомагає це ОСОБА_1 . Оскільки дружина останнього ОСОБА_9 постійно знаходиться поруч з дитиною, вона не може працювати та забезпечувати себе самостійно. Разом з тим, представник скаржника зазначив, що у березні місяці 2022 року, ОСОБА_1 від своєї матері дізнався, що його донька ОСОБА_10 знаходиться на митному пропуску «Паланка» одна, так як вона пішла з дому по причині того, що її побив вітчим та хоче проживати разом з батьком. Відповідачу довелося відпроситися у командування військової частини та приїхати з Костянтинівки Донецької області для того, щоб забрати свою доньку з митниці. Забравши доньку скаржник відвіз її до своєї важко хворої матері та батька (бабусі та дідуся онучки) і залишив у них проживати, оскільки потрібно було повертатися на службу. Відповідач зазначає, що з того часу донька ОСОБА_10 перебуває у його батьків, які за нею доглядають, готують їжу, перуть одяг, прибирають, допомагають по навчанню, водять до репетиторів, на кружки з мистецтвознавства. На всі ці витрати кошти виділяє скаржник. Зазначає, що донька ОСОБА_10 навчається в режимі онлайн на бюджетній формі навчання, тобто на думку скаржника, якихось значних витрат на навчання донька не несе. В силу наявності таких сімейних проблем як хвора народжена донька ОСОБА_7 , яка потребує постійного лікування та онкохвора матір ОСОБА_8 , яка також потребує постійного коштовного лікування, скаржник зазначає, що він не в змозі сплачувати 1/4 частину від усього грошового забезпечення щомісяця на доньку ОСОБА_10 . Крім цього скаржник посилається на те, що він є інвалідом 2 групи, який також потребує постійного прийому ліків та обстежень, на що також витрачаються значні кошти. З урахуванням таких обставин, скаржник вимушений просити суд зменшити розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_10 до розміру 5 000 грн. та закріпити як тверду суму аліментів.

06.12.2023 року до апеляційного суду від представника ОСОБА_2 адвоката Тищенко Станіслава Юрійовича надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому представник позивача просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14.03.2023 року без змін.

В обґрунтування поданого відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник позивача зазначає, що обставини зазначені в апеляційній скарзі про те, що у березні місяці 2022 року, ОСОБА_1 дізнавшись від своєї матері про те, що його донька Людмила знаходиться на митному пропуску «Паланка» одна, так як вона пішла з дому по причині того, що її побив вітчим та хоче проживати разом з батьком, не відповідають дійсності. Зазначає, що ОСОБА_3 самостійно поїхала до своєї бабусі та дідуся та почала їм допомагати, оскільки відповідач не допомагає своїй хворій матері. Представник позивача також заперечує щодо посилань скаржника про те, що донька ОСОБА_10 проживає разом з батьками відповідача, які піклуються про неї, оскільки на сьогоднішній день ОСОБА_3 проживає окремо та винаймає житло по АДРЕСА_3 . Представник ОСОБА_2 адвокат Тищенко Станіслав Юрійович зазначає, що посилання скаржника на те, що ОСОБА_2 стягує аліменти з скаржника і використовує їх на себе та на нового чоловіка, який ще дозволяє підіймати руку на доньку ОСОБА_10 є брехнею, наклепом та не підтверджується жодними доказами. Щодо доводів апеляційної скарги про те, що донька Людмила навчається на бюджетній формі навчання, тому значних витрат на навчання не несе, представник позивача зазначає, що зазначене твердження не має значення для справи, оскільки на момент ухвалення рішення 14.03.2023 року дитина перебувала на контракті та лише після розгляду справи була переведена на бюджет. Надані скаржником документи, чеки датовані після 14.03.2023 року, тобто після ухвалення рішення, а тому на думку представника позивача не повинні бути враховані судом апеляційної інстанції під час ухвалення рішення. Щодо утримання відповідачем непрацездатної матері ОСОБА_3 , 1952 року народження, яка є пенсіонером та має недостатній розмір пенсії, представник позивача зазначає, що доказів щодо розміру пенсії, яку отримає матір відповідача скаржником суду не надано, тому такі твердження ОСОБА_1 є передчасними та безпідставними. На думку позивача, позиція ОСОБА_1 полягає в тому, що він не згоден на належному рівні утримувати свою дитину, а лише виключно на рівні 5000 грн. Оскільки ОСОБА_3 проживає окремо, винаймає житло за 6000 грн на місяць, навчається на стаціонарі, харчується окремо, тому 5 000 грн на місяць буде недостатнім для забезпечення потреб доньки. На підставі вищевказаного представник позивача зазначив, що задоволення апеляційної скарги призведе до порушення прав на належне матеріальне забезпечення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є аліментні зобов`язання, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Задовольняючи вимоги позивача у повному обсязі та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки студентки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання, починаючи стягнення з 04 жовтня 2022 року, до закінчення навчання чи до досягнення нею 23 років у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не спричинить погіршення матеріального забезпечення відповідача.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_11 з ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2019 року було розірвано (справа № 505/3480/18).

Від даного шлюбу у них є спільні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Котовським міськрайонним судом Одеської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, справа № 505/3479/18 (провадження 2-н/505/242/2018) до досягнення ними повноліття.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 05.10.2004, актовий запис № 71, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Одеського національного морського університету за № 351 від 22 серпня 2022 року, ОСОБА_3 дійсно навчається на 2 курсі денної форми навчання Навчально-наукового морського гуманітарного інституту Одеського національного морського університету, спеціальність: Філологія, навчання за контрактним замовленням. Термін навчання з 01.09.2021 до 30.06.2025.

Колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про освіту»).

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст.198 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, законодавство, яке регулює питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, встановлює вичерпний перелік підстав, які суди повинні враховувати вирішуючи таку позовну вимогу. До такої підстави, зокрема належить стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_11 з ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2019 року було розірвано (справа № 505/3480/18).

Від даного шлюбу у них є спільні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Котовським міськрайонним судом Одеської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, справа № 505/3479/18 (провадження 2-н/505/242/2018) до досягнення ними повноліття.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 05.10.2004, актовий запис № 71, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Одеського національного морського університету за № 351 від 22 серпня 2022 року, ОСОБА_3 дійсно навчається на 2 курсі денної форми навчання Навчально-наукового морського гуманітарного інституту Одеського національного морського університету, спеціальність: Філологія, навчання за контрактним замовленням. Термін навчання з 01.09.2021 до 30.06.2025.

Відповідно до довідок, наявних в матеріалах справи ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_4 з 15 лютого 2023 року. В період з 11.06.2023 року бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту, безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 присвоєно другу групу інвалідності, як ветерану війни.

Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати Військової частини НОМЕР_4 за період з 01 лютого 2023 року по 31 серпня 2023 року загальний дохід відповідача склав 355111,22 грн, з них утримано податків та інших обов`язкових платежів на суму 3305, 85 грн, щомісячний відсоток, частка стягнення з доходів складала 25 % та утримана сума з доходів відповідача за цей період склала 87951,35 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_6 від 05.02.2022, актовий запис № 198, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1170, вбачається, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 встановлений діагноз: низька маса тіла при народженні, недоношеність 27-28 тижнів, бронхолегенева дисплазія, пізній неонатальний сепсис, ретинопатія недоношених 2 ст, активна фаза.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 34655 дитина Пізінцалі Адріана проходила лікування ЛФК за методом Войта та фізіотерапії. Висновками лікарів встановлено, що дитина потребує повторних курсів лікування та реабілітації.

З вищевказаних документів, вбачається, що на утриманні відповідача дійсно знаходиться малолітня дитина, яка має вроджені вади зі здоров`ям, потребує лікування та матеріального забезпечення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не дослідив та не перевірив інформацію щодо наявності у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей.

Крім того, відповідно до судового наказу справа № 505/3479/18 (провадження 2-н/505/242/2018) Котовським міськрайонним судом Одеської області стягнуто з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця м. Одеса, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , уродженки м. Кодима Одеської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи із дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, з 26.10.2018 року до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_12 , з 28.06.2019 року в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_13 , з 29.09.2022 року в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_14 .

З вказаного судового наказу вбачається, що на утриманні ОСОБА_1 на сьогоднішній день знаходиться його син ОСОБА_4 на користь якого відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_14 .

Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України „Про виконавче провадження загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Встановивши, що ОСОБА_3 є студенткою 2-го курсу денної форми навчання, Навчально-наукового морського гуманітарного інституту Одеського національного морського університету, спеціальність: Філологія, навчання за контрактним замовленням. Термін навчання з 01.09.2021 до 30.06.2025, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач за приписами ст. 199 СК України, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання.

Проте, при визначенні розміру аліментів суд неповно врахував обставини, що мають значення для справи, не надав їм належної оцінки, при цьому стягнув з відповідача аліменти у повному, заявленому до стягнення позивачем, обсязі.

Визначивши розмір аліментів 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення ОСОБА_3 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання, починаючи стягнення з 04 жовтня 2022 року, до закінчення навчання чи до досягнення нею 23 років у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, суд першої інстанції, не з`ясував та не врахував фактичної суми доходів відповідача, чим припустився порушення принципу розумності та достатності стягнутих аліментів, відповідно до фактичних потреб повнолітньої доньки відповідача для продовження навчання, адже сам по собі факт навчання дитини в навчальному закладі не може бути підставою для призначення аліментів у заявленому позивачем розмірі, адже доказів на існування таких витрат у доньки позивач не надала.

Апеляційний суд зазначає, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків. Проте, звертаючись з позовом про стягнення аліментів, позивач не надає доказів про доходи ОСОБА_1 , а лише зазначила в позовній заяві про те, що відповідач офіційно працевлаштований у військовому інституті Одеського національного політехнічного університету, має стабільну зарплату, отже на думку позивача, має можливість утримувати повнолітню доньку - ОСОБА_3 .

Крім того, позивачем не надано доказів про розмір щомісячних витрат, необхідних ОСОБА_3 на підручники, проїзд до навчального закладу, одяг, харчування, необхідні курси, тощо.

Також, позивачка не надала доказів щодо свого матеріального стану, натомість зазначила, що перебуває у декретній відпустці по догляду за ОСОБА_14 , тому не може повністю покривати потреби ОСОБА_3 .

Так, відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_7 від 24.03.2020, актовий запис № 1433, ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_15 .

Апеляційний суд зазначає, що обов`язок утримувати повнолітніх дітей, відповідно до норм діючого законодавства покладається на обох батьків, при цьому позивач не зазначила та не надала доказів як саме та в якому матеріальному розмірі допомагає та утримує свою повнолітню доньку ОСОБА_3 .

Щодо інших доводів скаржника та позивача, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, в поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на те, що на його утриманні перебуває важко хвора мати, яка постійно потребує вартісного лікування. На підтвердження вказаного скаржник надає виписку із медичної картки хворого № 6636/774, відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_16 встановлено діагноз рак лівої легені, 2 клінічної групи та відповідачем надано інші консультативні висновки лікарів щодо стану здоров`я матері та необхідного лікування. Крім цього до апеляційної скарги скаржник долучив квитанції про переведення грошових сум за надання медичних послуг та лікування матері відповідача. Дослідивши наявні в матеріалах справи квитанції, апеляційний суд встановив, що платником медичних послуг є сама ОСОБА_3 (матір відповідача). Жодних доказів того, що відповідач утримує своїх батьків, надає їм гроші, сплачує медичні послуги хворої матері, тощо матеріали справи не містять, як і не містять доказів щодо розміру пенсії, яку отримує матір відповідача.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідачем не доведено, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває його непрацездатна мати ОСОБА_3 , яка потребує його матеріальної допомоги.

Доводи скаржника про те, що у березні місяці 2022 року, ОСОБА_1 від своєї матері дізнався, що його донька Людмила знаходиться на митному пропуску «Паланка» одна, так як вона пішла з дому по причині того, що її побив вітчим та хоче проживати разом з батьком, тому відповідачу довелося відпроситися у командування військової частини та приїхати з Костянтинівки Донецької області для того, щоб забрати свою доньку з митниці, після чого забрав доньку та відвіз її до своєї важко хворої матері та батька (бабусі та дідуся онучки) і залишив у них проживати, оскільки потрібно було повертатися на службу, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Жодних доказів, медичних висновків, звернень до правоохоронних органів про побиття ОСОБА_3 її вітчимом матеріали справи не містять.

Скаржник зазначає, що з березня місяця 2022 року донька Людмила перебуває у його батьків, які за нею доглядають, готують їжу, перуть одяг, прибирають, допомагають по навчанню, водять до репетиторів, на кружки з мистецтвознавства. На всі ці витрати кошти виділяє відповідач.

На підтвердження вказаного ОСОБА_1 надає акт мешканців будинку, засвідчений печаткою ОСББ «Вільямса 48/1/2/3» та підписом голови правління про те, що ОСОБА_3 з 30.06.2022 року по теперішній час проживає з дідусем ОСОБА_15 та бабусею ОСОБА_3 .

На вказані посилання скаржника, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що саме в березні місяці 2022 року забрав свою доньку на митному пропуску «Паланка» та відвіз її до своїх батьків (бабусі та дідуся онучки), з того часу ОСОБА_3 зі слів відповідача проживає зі своїми бабусею та дідусем. Однак при цьому скаржник надає акт, в якому мешканці будинку спростовують факт проживання дитини з березня місяця 2022 року з батьками відповідача та зазначають, що ОСОБА_3 проживає зі своїми дідусем та бабусею з 30.06.2022 року по теперішній день. Акт складено та підписано 11.09.2023 року. Оскільки доводи самого ОСОБА_1 в апеляційній скарзі різняться з показами мешканців будинку щодо початку проживання доньки з батьками відповідача, тому суд апеляційної інстанції не може пересвідчитися в достовірності вказаних доводів скаржника.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на витрати, які ним несуться через відвідування донькою кружків з мистецтвознавства, відвідування репетиторів - є додатковими витратами на дитину, які, крім іншого, пов`язані із розвитком її здібностей, тощо, та обумовлені приписами ст. 185 СК України, однак правила вказаної статті не застосовуються у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, так як зазначені правовідносини регулюються ст. 199 СК України.

Аналогічний висновок міститься в постанові ВС від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 проживає окремо та винаймає житло по АДРЕСА_3 за 6000 грн, а тому сума аліментів в розмірі 5000 грн, на місяць яку погоджується платити відповідач на свою повнолітню доньку, на думку позивача є недостатньою для забезпечення її потреб. На підтвердження вказаного позивач надала договір найму нерухомості, укладеного 23 вересня 2023 року, відповідно до якого орендарем квартири є ОСОБА_3 .

Апеляційний суд критично оцінює вказані доводи позивача, оскільки з наданого договору найму нерухомості вбачається, що він був укладений 23.09.2023 року, тобто після ухвалення рішення у справі, тому вказані доводи позивача не можуть бути враховані під час перегляду справи в апеляційній інстанції.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

На доводи скаржника про те, що оскільки донька Людмила навчається в режимі онлайн на бюджетній формі навчання, тому якихось значних витрат на навчання донька не несе, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з копії довідки № 670 від 11.09.2023 року, виданої Одеським національним морським університетом вбачається, що наказом № 94 від 13.04.2023 року ОСОБА_3 була переведена на бюджетну форму навчання в Навчально-науковому морському гуманітарному інституті Одеського національного морського університету, тобто з вказаного вбачається, що донька відповідача на момент ухвалення рішення 14.03.2023 року навчалася на контракті та лише після розгляду справи в суді першої інстанції була переведена на бюджетну форму навчання. Доказів того, що донька навчається в режимі онлайн апелянтом суду не надано.

З огляду на зазначені обставини, а саме: навчання доньки в Навчально-науковому морському гуманітарному інституту Одеського національного морського університету, спеціальність: філологія, навчання за контрактним замовленням. Термін навчання з 01.09.2021 до 30.06.2025, враховуючи відсутність доказів на понесення фактичних витрат, необхідних для навчання доньки, враховуючи дохід відповідача та наявність на його утриманні малолітньої доньки ОСОБА_7 з вродженими вадами здоров`я та те, що відповідач ОСОБА_1 на сьогоднішній день є платником аліментів на користь його сина ОСОБА_4 та сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_14 , що підтверджується судовим наказом справа № 505/3479/18 (провадження 2-н/505/242/2018), виданим Котовським міськрайонним судом Одеської області, а також враховуючи наявність 2 групи інвалідності у відповідача, колегія суддів вважає за можливе апеляційну скаргу задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки студентки, ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) відповідача.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Сімейного кодексу України, зокрема ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При цьому колегія суддів враховує, що на відміну від утримання неповнолітніх дітей, мінімальний та максимальний розмір аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, законом не встановлений.

Враховуючи, що відповідач є офіційно працевлаштованим, вимога позивача про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача відповідає нормам закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки студентки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання, починаючи стягнення з 04 жовтня 2022 року, до закінчення навчання чи до досягнення нею 23 років у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Такий розмір аліментів 1/8 частина від заробітку (доходу) відповідача з урахуванням аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина ОСОБА_4 (1/4 частина), становить в сукупності 3/8 частини від заробітку відповідача або 37,5 %, що узгоджується із загальним розміром усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника, встановлений ч. 3 ст. 70 Закону України „Про виконавче провадження (50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами за виключенням стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, загальний розмір яких в такому випадку не може перевищувати 70% заробітної плати).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Боднар Максима Олександровича - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2023 року в частині визначення розміру аліментів - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання доньки студентки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання, починаючи стягнення з 04 жовтня 2022 року, до закінчення навчання чи до досягнення нею 23 років у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 п. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова