КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5484/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Столяра Олега Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року у складі судді Колдіної О.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Зубр Капітал», кредитної спілки «КС Володар» про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ТОВ «Зубр Капітал», КС «КС Володар» про визнання правочину недійсним, у якому просив суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги №21/10.2020.1, укладений 21 жовтня 2020 року між КС «КС Володар» та ТОВ «Зубр Капітал», відповідно до умов якого КС «КС Володар» відступила на користь ТОВ «Зубр Капітал» право вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли на підставі кредитного договору № ДЗ-2559.3 в загальній сумі 1 560 902 грн 54 коп.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року у цивільній справі №761/12628/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Зобов`язано КС «КС Володар» сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 234 076 грн 42 коп. Рішення набрало законної сили, проте добровільно рішення суду не виконане боржником, у зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутись за примусовим виконання рішенням суду. 23 жовтня 2020 року приватним виконавцем Мельниченком О.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, яке до теперішнього часу не виконане.

Також позивач зазначив, що 26 серпня 2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень (справа № 753/20426/20) позивачу стало відомо, що 21 жовтня 2020 року між КС «КС Володар» та ТОВ «Зубр Капітал» був укладений Договір відступлення права вимоги №21/10.2020.1, відповідно до умов якого КС «КС Володар» відступила на користь ТОВ «Зубр Капітал» право вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли на підставі Кредитного договору № ДЗ-2559.3, в загальній сумі 1 560 902,54 грн.

Водночас, з відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) позивач дізнався, що укладення оспорюваного правочину відбулось в період, коли відносно КС «КС Володар» були відкриті виконавчі провадження: 63204493, 63363972 тощо.

Позивач вважає порушеним своє право як кредитора, оскільки боржник КС «КС Володар», який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно і зловживає правами стосовно кредитора. Такі дії КС «КС Володар» ускладнюють стягнення з неї грошових коштів присуджених за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року у цивільній справі №761/12628/19.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що Договір відступлення права вимоги № 21/10.2020.1 підлягає визнанню недійсним з огляду на невідповідність оспорюваного договору вимогам статей 202, 203, 234 ЦК України та наявністю ознак фіктивності спірного правочину, оскільки він спрямований на приховування справжніх намірів учасників правочину та на ухилення від виконання судових рішень, якими встановлено боргові зобов`язання КС «КС Володар», та виведення майнових активів з власності боржника. Така позиція позивача обґрунтовується тим фактом, що єдиною метою здійснених майнових дій від імені Кредитної спілки «КС Володар» є введення в оману кредиторів шляхом виведення активів боржника з метою їх збереження за заінтересованими особами від звернення стягнення за наявними грошовими зобов`язаннями боржника перед кредиторами, створення видимості належної юридичної форми відчуження майна.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Столяр О.А. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Договір відступлення права вимоги №21/10.2020.1 необхідно визнати недійсним з огляду на невідповідність оспорюваного договору вимогам статей 202, 203, 234 ЦК України та наявністю ознак фіктивності спірного правочину, оскільки він спрямований на приховування справжніх намірів учасників правочину та на ухилення від виконання судових рішень, якими встановлено боргові зобов`язання КС «КС Володар», та виведення майнових активів з власності боржника (постанова Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі №923/333/16).

Вказує, що єдиною метою здійснення майнових дій від імені кредитної спілки «КС Володар» є введення в оману кредиторів шляхом виведення активів боржника з метою їх збереження за заінтересованими особами від звернення стягнення за наявними грошовими зобов`язаннями боржника перед кредиторами, створення видимості належної юридичної форми відчуження.

Посилається на те, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з частинами 1,2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Вказано, що будь-який правочин, вчинений боржником, у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судому постановах від 20 травня 2020 року у справі №922/1903/18; від 24 липня2019 року у справі №405/1820/17; від 28 листопада 2019 року у справі №910/8357/18; від 03 березня 2020 року у справах №910/7976/17, №904/7905/16, №916/3600/154 від 26 травня 2020 року у справі №922/3796/16.

Зазначає, що критеріями, які Верховний Суд називає для кваліфікації договору, як фраудаторного є, зокрема:

- відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості;

- відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості;

- майно відчужено на підставі безвідплатного правочину;

- майно відчужене на користь пов`язаної особи;

- після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Свірєпова А.В. в інтересах кредитної спілки «КС «Володар» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року, як законне й обґрунтоване, залишити без змін.

Вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, встановив дійсні обставини справи у результаті чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справи за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Столяра О.А. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається зі справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року у цивільній справі № 761/12628/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Зобов`язано КС "КС Володар" сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 234 076 грн 42 коп (а.с. 7-11).

Встановлено, що між КС "КС Володар" та ОСОБА_1 07.06.2013 було укладено договір по залученню внеску (вкладу) кредитної спілки на депозитний рахунок № ДВ -327.2.

Також 27.02.2014 між КС "КС Володар" та ОСОБА_1 було укладено договір по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № ДВ - 492.2.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав договором про відступлення прав вимоги.

Між тим, з мотивами прийнятого рішення колегія суддів не погоджується, остільки районним судом не враховано наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частини перша та друга статті 203 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Так, звертаючись у суд із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що 21.10.2020 між КС "КС Володар" та ТОВ "Зубр Капітал" укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого КС "КС Володар" відступила на користь ТОВ "Зубр Капітал" право вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли на підставі кредитного договору № ДЗ-2559.3 в загальній сумі 1 560 902 грн 54 коп.

Зазначав, що указаний договір є фіктивним, остільки спрямований на приховування справжніх намірів учасників правочину та на ухилення від виконання судових рішень.

Отже, предметом спору у справі є недійсність договору.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутній оспорюваний договір відступлення права вимоги, у зв`язку з чим зміст правочину районним судом не досліджено.

Таким чином, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав того, що договір про відступлення права вимоги не порушує прав позивача.

Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частинами 1, п.4 ч.5 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Установлено, що звертаючись у суд із позовом про визнання недійсним договору, ОСОБА_1 одночасно подав клопотання про витребування в тому числі й оспорюваного договору - про відступлення права вимоги № 21/10.2020.1, що укладений 21.10.2020 між КС "КС Володар" та ТОВ "Зубр Капітал", відповідно до умов якого КС "КС Володар" відступила на користь ТОВ "Зубр Капітал" право вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли на підставі кредитного договору № ДЗ-2559.3 (а.с.18).

Між тим, матеріалами справи доведено, що районний суд подане по справі клопотання не розглянув й у відсутність оспорюваного договору та без перевірки його наявності й доведеності таким, що стосується саме прав та законних інтересів ОСОБА_1 , дійшов передчасного висновку про відмову у позові по суті спору. Згідно ч.ч.1.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
З огляду на викладене, апеляційний суд одночасно враховує й відсутність у справі клопотання, адресованого суду апеляційної інстанції про витребування доказів з обґрунтуванням причин неможливості самостійно їх надати, що в силу положень ст. 13 ЦПК України є перешкодою у вчиненні судом такої процесуальної дії самостійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки в позові слід відмовити у зв`язку з відсутність договору, який позивач просить визнати недійним, а суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що оспорюваний договір не порушує прав позивача, колегія суддів з урахування вищенаведеного дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає у зміні його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

За таких обставин, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Столяра Олега Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 травня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: