Справа № 752/942/24
Провадження № 2-о/752/113/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 лютого 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

за участю секретаря Павлюх П.В.,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву Головного управління ДПС у м. Києві, заінтересовані особи: ФОП ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «ОТП Банк», про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю,-

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2024 року Головне управління ДПС у м. Києві через систему «Електронний суд» звернулося до суду із заявою, в якій просило зобов`язати АТ «ОТП Банк» надати інформацію, що містить банківську таємницю, відносно ФОП ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що підставою для звернення із відповідною заявою стала надана НБУ до ДПСУ інформація про виявлені факти порушення ФОП ОСОБА_1 валютного законодавства в частині ненадходження в установлені НБУ граничні строки розрахунків грошових коштів чи товарів, зокрема: АТ «ОТП Банк».

Вказало, що підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність проведення аналізу щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності.

Зазначило, що відсутність у справі рішення (наказу) керівника відповідного органу державної податкової служби про проведення документальної планової або позапланової, виїзної або невиїзної перевірки платника податку не є безумовною підставою для відмови у задоволенні заяви (за винятком випадків, коли за обставинами справи це є необхідним і є підставою заяви), оскільки ці документи, як доказ у справі, оцінюються судом за правилами ст. 212 ЦПК України поряд із іншими наданими суду доказами.

Тому, враховуючи те, що інформація щодо руху коштів ФОП ОСОБА_1 надасть можливість встановити факти ненадходження в установлені НБУ граничні строки, розрахунків грошових коштів чи товарів, і що має істотне значення для встановлення фактичного обігу грошових коштів, а також з метою перевірки щодо своєчасності та повноти сплати податків, зборів до бюджетів та державних цільових фондів, просило суд зобов`язати АТ «ОТП Банк», код ДРПОУ 21685166. код Банку 300528, що розташоване за адресою: 01033, м. Київ-33, вул. Жилянська, 43, розкрити банківську таємницю по рахунку: НОМЕР_1 (840 - долар США), який належить ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), за період з 01.01.2022 року по теперішній час, з наданням дати зовнішньоекономічного контракту, дати першого дня перевищення граничного строку розрахунків, дат проведення операцій, сум платежів, призначення платежів, копій зовнішньоекономічного контракту та вантажно-митних декларацій.

Ухвалою суду від 22.01.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в закритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 06.02.2024 року (а.с. 29).

В судове засідання учасники процесу не з`явились, повідомлялись вчасно та належним чином.

На підставі ч. 2 ст. 349 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд заяви за відсутності особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи її представників або представника банку, оскільки це не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, за рішенням суду.

Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність проведення перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності.

Згідно з підп. 20.1.2- 20.1.3 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені підп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу, мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючи органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали щодо платників податків, а у визначених цим Кодексом випадках стосовно керівників юридичних осіб або постійних представництв нерезидентів-боржників.

Відповідно до підп. 20.1.5 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Саме по собі неподання у встановлений строк податкової декларації або їх розрахунків, необхідність перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства тощо є підставою для ініціювання органами державної податкової служби перевірок, згідно з процедурою, визначеною главою 8 ПК України. У цьому випадку розкриття банківської таємниці можливе в разі доведення органом державної податкової служби обставин, за яких проведення перевірки є неможливим або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У п. 73.3 ст. 73 ПК України зазначено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Статтею 348 ЦПК України передбачено, що в заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено, зокрема, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено.

Згідно з ч. 2 ст. 350 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні заяви.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що однією з істотних умов договору банківського рахунка є гарантування банком збереження банківської таємниці.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі № 646/3518/19 (провадження № 61-196св21), від 01.11.2021 року у справі №761/21850/19 (провадження № 61-8131св21) та від 08.12.2021 року у справі №686/4972/21 (провадження № 61-10767св21).

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Отже, у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо.

Розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, в межах цивільної справи можливе лише щодо юридичної або фізичної особи, стосовно якої вимагається розкриття інформації, а не її контрагентів.

У постанові Верховного Суду від 21.07.2022 року у справі № 686/17914/21, провадження № 61-538св22, сформульований правовий висновок про те, що у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд неодноразово у Постановах від 21.09.2022 року у справі №461/6331/21, від 19.05.2022 року у справі №386/17441/21, від 08.06.2022 року у справі №686/17998/21, від 21.04.2022 у справі №761/8629/19, від 28.03.2023 року у справі №752/18896/21, вказував на необхідність подання суду доказів щодо проведення в установленому порядку перевірки з питань дотримання податкового законодавства та/або неможливості вчинення дій відповідно до способів реагування, передбачених законодавством, а також на доведення існування обставин, за яких перевірка є неможливою або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої інформації.

Разом з тим, заявником не додано доказів щодо проведення в установленому порядку перевірки з питань дотримання податкового законодавства та/або неможливості вчинення дій відповідно до способів реагування, передбачених законодавством, а також на доведення існування обставин, за яких перевірка є неможливою або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої інформації. Заявником не наведено чітко окреслених обставин, які є умовою для проведення перевірки запитуваної інформації, не вказано конкретні обставини порушення податкового законодавства. Заявником не наведено доказів на підтвердження підстав звернення з заявою про розкриття банківської таємниці (тобто не зазначено, яка саме операція була здійснена), не надано жодних доказів щодо предмету перевірки, окрім загальної інформації, наданої Державною податковою службою України, яка в свою чергу, отримана від Національного банку України.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Заявник, як контролюючий орган, не довів існування обставин, за яких перевірка є неможливою або є інша об`єктивна потреба у розкритті інформації, яка містить банківську таємницю, відносно ФОП ОСОБА_1 , тому суд не знаходить підстав для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. с. 10, 11, 13, 293, 347-350 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні заяви Головного управління ДПС у м. Києві, заінтересовані особи: ФОП ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «ОТП Банк», про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва. Особа, щодо якої банк розкриває банківську таємницю, або заявник мають право у п`ятиденний строк оскаржити ухвалене судом рішення до апеляційного суду в установленому порядку. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Хоменко