Справа № 362/2399/24
Провадження № 2о/362/86/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого- судді Ковбель М.М.

за участі секретаря судового засідання - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Васильківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті особи, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить суд встановити факт смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя міста Василькова Київської області, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання за призначенням в районі бойових позицій 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту Кринки Херсонського району Херсонської області.

Заявник в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без його участі. Заяву підтримує в повному обсязі, просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився,

Відповідно до вимог ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються негайно.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Судом встановлено, що З ІНФОРМАЦІЯ_3 матрос ОСОБА_1 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується Довідкою № 4011371, виданою 13 лютого 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 .

Заявник засобами поштового зв`язку отримав Повідомлення сім`ї про смерть, в якому зазначалося, що майстер відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу забезпечення 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , матрос ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі н.п. Кринки, Херсонської області, героїчно захищаючи Батьківщину, що підтверджується Повідомленням сім`ї про смерть, виданим ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371, Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 № 332, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.12.2021 за № 1667/37289 та на підставі рапорту командира 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 від 09.11.2023 № 42/31336, встановлено причини та обставини загибелі майстра відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу забезпечення 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 .

09.11.2023 від командира 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 отримано інформацію по факту загибелі майстра відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу забезпечення 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 .

Дані факти підтверджуються Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 910 від 09 листопада 2023 року.

Комісія по затвердженню Акту про настання смерті (загибелі) у складі: заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальника відділення підполковника ОСОБА_3 , офіцера групи цивільно - військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 , начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 майора медичної служби ОСОБА_5 , командира 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 затверджує, що за отриманими поясненнями від очевидців смерті (загибелі) 09.11.2023 під час виконання бойового завдання за призначенням в районі бойових позицій 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту Кринки Херсонського району Херсонської області майстер відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу забезпечення 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 отримав поранення несумісні з життям внаслідок артилерійського обстрілу противником.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи; згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року та п. 1 ч. 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 17 березня 2011 року підставою для державної реєстрації є лікарське свідоцтво про смерть, рішення суду про оголошення особи померлою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Закон закріплює за державою обов`язок вживати всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий незаконними органами та/або посадовими особами, є недійсним і таким, що не створює правових наслідків.

Окрім цього, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або посадові особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними відповідно до вимог ч.1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. Виходячи із вищевикладеного, взявши до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що надане в якості доказу лікарське свідоцтво про причину смерті № 259 від 19.02.2024 року, видане медичним закладом яке, хоча і не є документом встановленої форми про смерть, водночас вважається доказом, який достовірно свідчить про смерть особи у певний час і за певних обставин, а саме 17.02.2024 року у м. Вуглегірськ Донецької області, Україна, оскільки судом не встановлено іншого.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених допустимими та належними доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 18, 293, 294, 315, 317, 318, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш ИВ :

Заяву задовольнити повністю.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя міста Василькова Київської області, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу населеного пункту Кринки Херсонського району Херсонської області.

Допустити негайне виконання рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у встановленому законом порядку.

Суддя М.М.Ковбель