Провадження № 2-др/740/6/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючої судді Гагаріної Т.О., з участю секретаря Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача адвоката Белінського Віктора Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

встановив:

05.04.2024 до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Белінського В.А. про ухвалення у справі додаткового рішення, яким просив вирішити питання про відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 500 грн та 288,80 грн витрат пов`язаних з доставкою поштової кореспонденції, про що ним було заявлено у клопотанні до постановлення рішення.

16.05.2024 від представника ОСОБА_1 адвоката Белінського В.А. до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, подану заяву про ухвалення додаткового рішення підтримали та просили її задовольнити.

17.05.2024 до суду від представника позивача АТ «ТАСКОМБАНК» - Пономаренка О.В. надійшло клопотання, в якому представник з посиланням на п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України просить зупинити провадження щодо розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат до перегляду Чернігівським апеляційним судом ухвали Ніжинського міськрайонного суду від 29.03.2024 про залишення позовної заяви без розгляду.

Представник позивача АТ «ТАСКОМБАНК», будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Згідно ч.4 ст.270 ЦПК України неявка сторін не є перешкодою для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення по справі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.1, ч.2, 3, 5 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29.03.2024 позовну заяву Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України (у звязку з тим, що належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки). Суд стягнув з АТ «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Разом з тим, вказаним рішенням не було вирішено питання про судові витрати відповідача, зокрема витрати на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки представник відповідача адвокат Белінський В.А. просив стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 18 500 гривень, а також витрати за подання заяви про перегляд заочного рішення в сумі 536, 80 грн та витрати на доставку кореспонденції у розмірі 700 грн, при цьому у клопотанні від 08.01.2024 зазначив, що докази щодо розміру судових витрат, понесених відповідачем, будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч.6 ст.142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - пятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у звязку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини девятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Тобто відповідач має право стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, якщо позов залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «необґрунтовані дії позивача».

Тому для розуміння вказаного поняття слід виходити з дозволених меж реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового процесу.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що стало підставою для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обовязком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, відповідно до положень ч.5 ст.142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останньому необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та предявив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.

Вирішуючи спір у подібних правовідносинах, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29.03.2023 у справі №712/15541/18 зазначив, що позивач, звернувшись до суду з позовом, створив відповідачу умови, які викликали необхідність укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву, пояснень, заперечень, клопотань про призначення судової експертизи; подальше залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача після розгляду справи судом протягом 3, 5 років свідчить, що позивач вийшов за межі дійсного змісту свого права та вчинив необґрунтовані дії, чим порушив охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків, при цьому забезпечуючи право на стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача у передбачуваних законом випадках та у разі настання певних умов.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.12.2022 у справі № 910/12184/20 зазначив, що обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною четвертою статті 202, пунктом 4 частини першої статті 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності; право позивача як особи, що подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з цим наявні підстави для вирішення питання щодо покладення відповідних судових витрат на позивача; неявка повноважного представника позивача, належно повідомленого про час і місце розгляду справи, у судове засідання у разі неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення причин такої неявки можуть кваліфікуватися як необґрунтовані дії у розумінні частини пятої статті 130 ГПК України. При цьому саме на позивача покладається обовязок доведення неможливості вчинення ним відповідних процесуальних дій.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обовязок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обовязків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обовязків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У постанові від 24.04.2019 у справі №757/23967/13-ц Верховний Суд зазначив, що залишення позову без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами. Суд зобовязаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку позивача, яка проявилася у відсутності інтересу до ініційованого судового розгляду, вчинення відповідачем дій з метою захисту своїх прав.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №9001_CASH від 11.08.2015 (а.с. 1-5).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 22.12.2020 позовні вимоги задоволено (а.с.53-55).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 20.09.2023 вказане заочне рішення суду скасовано, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання (а.с.93-94).

09.10.2023 ухвалою Деснянського районного суду м.Києва цивільну справу № 754/11553/20 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором передано за підсудністю до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області (а.с.122-123).

12.12.2023 ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області було відкрито провадження по справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.01.2024 (а.с.132).

У призначені судові засідання на 19.01.2024, 27.02.2024, 29.03.2024 позивач повторно не з`явився без поважних на те причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом направлення судових повісток з рекомендованим повідомленням за адресою зазначеною ним у позовній заяві, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Згідно з п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.11.2022 у справі № 905/458/21 зазначено, що нормами процесуального права передбачено право учасника справи: а) брати участь в судових засіданнях (особисто або через представника); б) не брати участі в судових засіданнях, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, крім випадків, коли суд визнав явку учасника обовязковою.

Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить про те, що учасник справи не може відмовитися від свого права на участь в судових засіданнях за принципом мовчання, його волевиявлення щодо цього має бути формалізовано.

Неявка позивача або його представника в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки може означати втрату позивачем юридичного інтересу до розгляду його справи судом.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що в діях позивача наявні ознаки зловживання процесуальними правами.

Положеннями ст.133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд встановив, що згідно ордеру серії ОВ № 1057940 від 08.08.2023 адвокат Белінський В.А. представляє інтереси відповідача ОСОБА_1 (а.с. 71).

Повноваження адвоката представляти інтереси відповідача підтверджуються також копією договору про надання правової допомоги від 29.07.2023, укладеного між адвокатом Белінським В.А. та ОСОБА_1 (а.с. 215-216).

25.09.2023 від адвоката Белінського В.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести в зв`язку з розглядом даної справи становить 24 536,80 грн, в тому числі 536,80 грн судового збору та 24 000 грн витрат за договором про надання правової допомоги (а.с.108-110).

З наданого представником розрахунку часу витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги) під час розгляду справи вбачається, що адвокатом були надані наступні послуги: консультування 1 год (вартість послуги 1 000 грн за 1 год надання послуги), аналіз судової практики 1 год (вартість послуги 1 000 грн за 1 год надання послуги), ознайомлення з матеріалами справи №754/11553/20 1 год (вартість 1000 грн за 1 год надання послуги); написання та подання (направлення) до Деснянського районного суду міста Києва заяви про перегляд заочного рішення 4 год (вартість послуги 4 000 грн за 4 год надання послуги); написання та подання (направлення) до Деснянського суду міста Києва Відзиву на позовну заяву у справі №754/11553/20 2 год (вартість послуги 2 000 грн за 2 год надання послуги); написання та подання (направлення) до Деснянського районного суду міста Києва заяви про розподіл судових витрат у справі №754/11553/20 1 год (вартість послуги 1000 грн за 1 год надання послуги); написання та подання (направлення) до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області заяви про проведення судового засідання у режимі відеоконференції від 05.01.2024 0,5 год (вартість послуги 500 грн за 30 хв надання послуги); написання та подання (направлення) до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Доповнень до Відзиву на позовну заяву у справі №754/11553/20- 2 год (вартість послуги 2 000 грн за 2 год надання послуги); написання подання (направлення) до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області заяви з процесуальних питань у справі №754/11553/20 1 год (вартість послуги 1 000 грн за 1 год надання послуги); написання та подання (направлення) до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області заяви про розподіл судових витрат у справі №754/11553/20 - 1 год (вартість послуги 1 000 грн за 1 год надання послуги); написання та подання (направлення) до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області клопотання про долучення доказів у справі №754/11553/20 2 год (вартість послуги 2 000 грн за 2 год надання послуги); написання та подання (направлення) до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області заяви про винесення додаткового рішення у справі №754/11553/20 2 год (вартість послуги 2 000 грн за 2 год надання послуги) разом вартість всіх послуг становить 15 500 грн (а.с.211-212).

10.10.2023 між клієнтом ОСОБА_2 та адвокатом Белінським В.А. укладено додаткову угоду №11/10/2023 до договору про надання правової допомоги від 29.07.2023 згідно п.1 якого визначено, що у разі якщо будек досягнуто мету представництва (скасоване заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/11553/20, та/або залишено Ніжинським міськрайонним судуом Чернігівської облсті позовну заяву АТ «ТАСКОМБАНК» без розгляду, повернуто позовну заяву, відмовлено АТ «ТАСКОМБАНК» в задоволенні позовних вимог) клієнт додатково сплачує адвокату гонорар у розмірі 10 00 грн (гонорар успіху) (а.с.216-217).

Відповідно до копії акту приймання-передачі наданих послуг від 02.04.2024 клієнт ОСОБА_2 прийняв від адвоката Белінського В.А. наданій ним послуги згідно договору про надання правової допомоги на суму 15 500 грн (а.с.214 зворотня сторона).

Крім того, відповідач зазначає, що поніс витрати щодо доставки процесуальних документів іншим учасникам справи, які надсилались з метою отримання доказів необхідних для розгляду справи а також щодо доставки документів до суду з метою розгляду і вирішення даної справи, на суму 288,8 грн, на підтвердження чого надав копії описів, чеків, накладних.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

З урахуванням конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, суд може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляд у і складність справи тощо.

Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги висновки КГС ВС від 30.01.2023 у справі №910/7032/17, при цьому суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, де`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Колегія суддів касаційної інстанції враховує, що 12.05.2020 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)), та зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44).

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" ("Iatridis v. Greece", заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" ("Pakdemirli v. Turkey", заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що позов залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою належним чином повідомленого позивача, та виходячи із доведеності зловживання позивачем процесуальними правами при розгляді даної справи, співмірності та розумності розміру понесених судових витрат відповідачем, а також зважаючи на відсутність заперечень позивача чи його представника щодо розміру таких витрат, суд вважає що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 500 грн, які надані відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг, та витрати за оплату поштових відправлень в розмірі, підтвердженому належним чином доказами, а саме: на суму 288, 80 грн.

Щодо поданого представником позивача клопотання про зупинення провадження, суд зазначає наступне.

Підстави для зупинення провадження у справі, передбачені ст.ст.251, 252 ЦПК України.

За положеннями ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Таким чином, ініціатором клопотання мають бути доведені обставини, з якими чинне законодавство України передбачає необхідність зупинення провадження у справі.

Разом з тим, клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі не містить посилання на жоден із наведених у статтях 251, 252 ЦПК випадків.

Крім того, норми процесуального законодавства не передбачають зупинення провадження на стадії ухвалення додаткового рішення з питань розподілу судових витрат до апеляційного перегляду рішення суду у цій же справі.

При цьому суд зазначає, що додаткове судове рішення є невідємною складовою основного судового рішення, а вирішення питання про судові витрати належить до повноважень суду першої інстанції, в той час, як до повноважень апеляційної інстанції належить перевірка його правильності.

Вказане в сукупності свідчить про те, що розгляд судом заяви про розподіл судових витрат не залежить від апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, а відтак клопотання представника позивача про зупинення провадження з наведених підстав не може бути задоволене.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.270 ЦПК України, суд,

постановив:

заяву представника відповідача адвоката Белінського Віктора Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», , адреса: 01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 30, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу 15 788 (п`ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім тисяч) грн 80 коп.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.О. Гагаріна