ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року

м. Харків

справа № 641/10451/20

провадження № 22-ц/818/1464/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків»

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 січня 2024 року ухвалене у складі судді Чайка І.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ТОВ «Легіон Харків» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3 відсотків річних .

В обгрунтування уточненого позову позивач зазначав, що 25.07.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №00. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 30 000 дол. США зі сплатою 13% річних на споживчі цілі. 17.07.2007 між АКІБ «УкрСибБанк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_2 укладено договір поруки №129388 , за умовами якого останній зобов`язався відповідати за порушення позичальником кредитних зобов`язань в повному обсязі. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк заборгованість за кредитним договором № 0 від 25 липня 2007 року у розмірі 292 047 грн 76 коп. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.08.2014 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 залишено без змін. Однак , рішення суду відповідачами не виконано, тому в порядку ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідачів 3 % річних у розмірі 5775 дол. США.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 січня 2024 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що представником позивача не надано доказів звернення до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі №641/253/13-ц та не надано доказів щодо підтвердження права вимоги до відповідачів саме за кредитним договором № 0 від 25.07.2007, так як до договору відступлення прав в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачам повідомлення про відступлення прав вимоги , тобто на підтвердження набуття права вимоги.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «Легіон Харків» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що новий кредитор повідомив боржників про відступлення права вимоги, не порушив умов договору про відступлення права вимоги №12/05 від 15.05.2020 року, а судом першої інстанції недостатньо досліджене дане питання, що призвело до безпідставної відмови у позові з цього приводу.

Скаржник зазначив, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям в виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнених грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Отже відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання перед Позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, про солідарне стягнення з Відповідачів 292 047,76 грн. Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання.

16 березня 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник просила апеляційну скаргу відхилити. Посилалась на те що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову не спростовують. Судом встановлено що строк пред`явлення до виконання виконавчого документа до виконання у справі №641/253/13-ц сплив та позивачем не поновлений. Крім цього позивач не надав суду доказів щодо підтвердження права вимоги до відповідачів саме за кредитним договором № 0 від 25.07.2007.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимогст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 25 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк» (позикодавець), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - кредитний договір).

Відповідно до умов Договору, п.п. 1.1. 1.3.1, позикодавець надав позичальнику кредитні кошти в сумі 30 000 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору становить 151 500 грн на строк до 25 липня 2018 року зі сплатою 13 % річних на споживчі потреби.

В забезпечення виконання кредитного договору, 25 липня 2007 року між позикодавцем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №129388, за умовами якого останній зобов`язався відповідати за порушення ОСОБА_1 кредитних зобов`язань в повному обсязі.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 у справі №641/253/13-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк заборгованість за кредитним договором № 0 від 25 липня 2007 року у розмірі 292 047 грн 76 коп. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.08.2014 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 залишено без змін.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2018 року заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання задоволено. Поновлено Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих документів - виконавчих листів № 641/253/13-ц, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 01.08.2018, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк заборгованості за кредитним договором № 0 від 25 липня 2007 року у розмірі 292047,76 грн та судового збору у розмірі 2897,10 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 03 травня 2019 року ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2018 року скасовано . У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа у цивільній справі №641/253/13-ц до виконання відмовлено.

Крім того, згідно договору №2127/К про відступлення (купівлі- продажу ) прав вимоги від 14.01.2020 ПАТ «Дельта Банк» відступило шляхом продажу ТОВ «ФК «Дніпрофінаснгруп» право вимоги за кредитними договорами , в тому числі і договором №0 від 25.07.2007 та договором поруки №129388 від 25.07.2007.

Відповідно до договору про відступлення (купівлі- продажу ) прав вимоги 12/05 від 15.05.2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступило шляхом продажу ТОВ «Легіон Харків» право вимоги за договорами , в тому чисті і договором №0 від 25.07.2007 та договором поруки №129388 від 25.07.2007.

Судом встановлено, що відповідачі по даний час вищевказане рішення суду не виконали. Відповідачі не надали суду документів та доказів на підтвердження належного виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15.

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Встановивши, що позичальники неналежним чином виконували зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 292 047, 76 грн, яка стягнута рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова, але рішення суду також відповідачем не виконано, судова колегія дійшла до висновку про те, що кредитор має право на стягнення з боржниці 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Колегія суддів зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України, а тому колегія суддів відхиляє висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц вчергове окреслено, що законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, таким чином, помилковим є висновки про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що позивачем нараховано 3% річних за весь час невиконання судового рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від тобто з 2014 року, хоча внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Легіон Харків» звернулось до суду з позовом в грудні 2020 року, отже 3% річних підлягає стягнення за період з грудня 2017 по грудень 2020.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова стягнуто з відповідачів стягнуто заборгованість у сумі 292 047, 76 грн, а тому 3% річних за період з грудня 2017 по грудень 2020 становить грн та підлягає стягненню солідарно з відповідачів.

Колегія суддів також зауважує, що оскільки рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 у справі №641/253/13-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк заборгованість за кредитним договором № 0 від 25 липня 2007 року в національній валюті гривні, то і нарахування 3% річних повинно обчислюватись в гривні.

З огляду на викладене судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасува нню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду першої підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2229,15 грн а при зверненні до суду апеляційної інстанції 3343,73 грн.

Оскільки позовна заява та апеляційна скарга ТОВ «Легіон Харків» задоволена на 11,8% з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Легіон Харків» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 657,59 грн.

Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 січня 2024 року скасувати.

Ухвалити нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків (ЕДРПОУ 43407860) 26 308 (двадцять шість тисяч триста вісім) грн 36 коп 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків (ЕДРПОУ 43407860) 657 (шістсот п`ятдесят сім) грн 59 коп судового збору сплаченого у суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 травня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді І.В.Бурлака

Ю.М.Мальований