Справа № 307/998/24
Провадження № 2/307/222/24
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

19 березня 2024 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Сас Л.Р., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Солотвинської селищної ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав,

встановила:

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Бобрушко Л.Ю. 07 березня 2024 року від імені позивачки пред`явила до ОСОБА_2 позов про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Однак, позивачкою не додано до позовної заяви квитанцію про сплату судового збору або документів, що підтверджують підстави її звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб в Україні станом на 01 січня 2024 року становить 3028 грн.

Отже, розмір судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить 1 211,20 грн.

Відтак, позивачці необхідно сплатити судовий збір, надавши до суду оригінал квитанції, або документи, що підтверджують підстави звільнення її від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір повинен бути сплачений за наступними платіжними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у Закарпатській області/Тячівська тг /22030101, ; рахунок отримувача: UA0007373; банк отримувача Казначейство України (ЕАП).

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 статті 28 ЦПК України визначено підсудність справ за вибором позивача, зокрема позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як слідує із позовної заяви та згідно відповіді із Єдиного демографічного реєстру від 11 березня 2023 року № 485972 місце проживання позивачки зареєстроване за адресою: с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області.

У той час в позові зазначено її фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Згідно п. п. 3, 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07 лютого 2022 року "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради. Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Однак, даних про те, що позивачка задекларувала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 до позовної заяви не долучено.

Таким чином, позивачці необхідно надати докази на підтвердження наявності умов, за яких позивачка має право звертатись до суду за своїм місцем проживання/перебування, які передбачені положеннями ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Крім цього, відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Однак у порушення п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачка не вказала повну адресу відповідача, зазначивши лише населений пункт - смт. Ясіня, Рахівського району Закарпатської області, при цьому не вказавши адреси його проживання та поштового індексу.

Так, на запити про реєстрацію місця проживання відповідача надходять відповіді про неможливість надання такої інформації так як вона не є повною, зокрема не вказана повна адреса..

Також, згідно із ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо зокрема позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З позовної заяви та додатних документів вбачається, що позивач до служби у справах дітей не зверталася, оскільки до матеріалів справи не додано висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджується рішенням відповідної ради, та всіх необхідних документів для вирішення питання про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 березня 2017 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» заборонену законодавством поведінку батьків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

При цьому, у позові відсутні будь-які дані з приводу того, чи вживалися до відповідача будь-які заходи впливу, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу та реагування, що б могло вказати на винну поведінку відповідача.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Однак позивачкою у заяві не зазначено, а до заяви не долучено належних доказів щодо попередження батька про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.

Крім цього, позивачкою не надано доказів, що підтверджують ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей.

Відтак, позивачка не зазначила відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, як цього вимагає п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України.

У цьому контексті суд звертає увагу на позицію ВСС України, викладену в ухвалі від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц, відповідно до якої позбавлення батьківських прав є передчасним без відповідного висновку органу опіки та піклування і попередження батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Відповідно до статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 та 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч. 3 ст. 185 цього Кодексу якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. ст. 175-177, 185, 258 - 261 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Солотвинської селищної ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав залишити без руху, про що повідомити позивачку та встановити позивачці строк десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків заяви.

Роз`яснити позивачці, що у випадку не усунення недоліків у встановлений строк позовна заява буде вважатися неподаною і їй повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя Л.Р.Сас