Справа № 158/4073/23
Провадження № 2/0158/116/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2024 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Польової М.М.,
з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Ківерці в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ) про стягнення коштів у розмірі 6000 доларів США.
Позов обґрунтований тим, що 13.10.2023 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домовились та зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 18 000 доларів США після оформлення відповідачем на себе права власності на спадщину у строк до одного місяця. Для забезпечення укладення договору купівлі-продажу даної квартири, ОСОБА_4 отримала від позивача в якості предоплати аванс у розмірі 6000 доларів США, про що написала власноручну розписку. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконала, право власності на квартиру не оформила, договір купівлі-продажу не уклала та відмовилась повертати отримані кошти. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 6000,00 доларів США.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.12.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що відповідач не заперечує свого обов`язку щодо повернення позивачу авансу у розмірі 6000,00 умовних одиниць, що буде зроблено негайно після закінчення оформлення відповідачем спадкових прав на квартиру.
Представник позивача у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача у підготовчому засіданні підтвердив визнання відповідачем позовних вимог.
Частина 3 ст. 200 ЦПК України передбачає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.
Так, судом встановлено, що 13.10.2023 ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 предоплату за купівлю житла у сумі 6000 умовних одиниць (доларів), що підтверджується оригіналом розписки (а.с.123).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Відповідно до частини першої статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Згідно із частиною другою статті 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Відповідно до частини третьої статті 571 ЦК України у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
Аванс у цивільному праві - це грошова сума або інша майнова цінність, яка передається однією стороною договору другій у рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку, який при не виконанні договору стороною, що дала завдаток, нею втрачається, аванс у разі порушення умов договору повертається стороні, яка його видала. Як і завдаток, аванс служить доказом укладення договору, але, на відміну від завдатку, не є способом забезпечення виконання зобов`язання. Тому будь-яка попередня плата вважається авансом, якщо в договорі немає прямої вказівки на те, що ця плата є завдатком. При належному виконанні договірного зобов`язання аванс включається в загальний рахунок остаточної плати.
Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення у всіх випадках невиконання договору.
Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.
У даному випадку сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу квартири, але ні попередній, ні основний договір купівлі-продажу сторони не уклали, а відтак отримані за розпискою кошти в сумі 6000 доларів є авансом.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 13.02.2013 у справі №6-17цс12 та Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №361/8331/18.
У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.
Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в установленому законом порядку не укладено, то передана відповідачу сума коштів у розмірі 6000 доларів є авансом та має бути повернута позивачу. Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 6000 доларів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Крім того, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення частини першої статті 142 ЦПК України, якими встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1791,38 грн., що підтверджується квитанцією №4CPB-60HH-P7P5-ME59 від 20.12.2023, тому позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 895,70 грн., а решта суми судових витрат у розмірі 895,70 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступне.
Так, у позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 12 000 грн.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечив щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 12 000 грн., виходячи з принципів розумності. Крім того, зазначив, що у позовній заяві відсутній попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Крім того, ч. 1 та ч. 2 ст. 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частини перша та друга статті 134 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду зауважує, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат».
Так, судом встановлено, що у позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 12 000 грн.
До позовної заяви представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надано копії: 1) договору (угоди) про надання правової допомоги та послуг в сфері права від 14.12.2023, відповідно до умов якого встановлено оплату послуг адвоката за надану правову допомогу у фіксованому розмірі 12 000 грн.; 2) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 18.12.2009; 3) посвідчення адвоката України від 18.12.2009; 4) квитанції №1 від 14.12.2023 про оплату послуг в розмірі 12 000 грн. (а.с.11-13).
Отже, представником позивача у позовній заяві було заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та одразу до позовної заяви додано документи на підтвердження зазначених витрат. Відтак, на думку суду, зазначені дії не порушили принцип змагальності та не завадили відповідачу та її представнику висловити свої міркування щодо обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат на правову допомогу.
Представник відповідача у своїх заявах просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу та не обґрунтовував наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, хоча відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді. А відтак, виходячи з того, що ОСОБА_5 є відповідачем, а позовні вимоги задоволенні повністю, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.
Керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 82, 134, 137, 141, 200, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 6000 (шість тисяч) доларів 00 центів США.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 895 (вісімсот дев`яносто п`ять) гривень 70 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету судовий збір в розмірі 895 (вісімсот дев`яносто п`ять) гривень 70 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 березня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова

Рішення не набрало законної сили станом на 05.03.2024.

Копія рішення виготовлена з автоматизованої системи документообігу суду 05.03.2024.