Справа № 344/7926/23
Провадження № 2-др/344/25/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Домбровської Г.В.,

секретаря Стефанюк Х.Я.,

за участі заявника (Відповідача) ОСОБА_1 , представника Відповідача адвоката Вуж Д.В., представника Позивача адвоката Вінтоняка Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника Відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі №344/7926/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, - залишено без розгляду.

12.02.2024 року на адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат, у якій представник Відповідача просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 000,00 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що у зв`язку з розглядом даної справи ОСОБА_1 понесено витрати на професійну правничу допомогу, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 23 000,00 грн.

Представництво інтересів Відповідача в даній справі здійснювалось адвокатом Вуж Д.В. на підставі договору №б/н від 12 червня 2023 року про надання правової допомоги.

Обсяг витрат на правову допомогу було узгоджено відповідним Договором, та підтверджує наданими разом із заявою прибутковими касовими ордерами.

Представником Позивача через канцелярію суду подано заперечення на заяву щодо ухвалення додаткового рішення, в якій просить відмовити в задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що по справі слід ухвалити додаткове рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦПК України Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Порядок компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у разі залишення позову без розгляду визначено частинами 5,6 статті 142 ЦПК України.

Так, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Так, суд зауважує, що провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя було відкрито 29 травня 2023 року та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У зв`язку з прийняттям зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, та його об`єднанням, судом здійснено перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

В подальшому судові засідання неодноразово відкладалися у зв`язку, зокрема, з клопотаннями сторін про надання часу для примирення.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.11.2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, - залишено без розгляду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.12.2023 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 про призначення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, відмовлено.

В подальшому, в судові засідання, призначені на 10.01.2024 року та 31.01.2024 року Позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись. Заяв про розгляд справи без участі Позивача чи його представника, будь-яких інших заяв від Позивача чи його представника до суду не надходило.

У зв`язку з цим ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Суд зауважує, що ініціювавши відповідний судовий процес, вчиняючи відповідні процесуальні дії, стороною Позивача було ініційовано припинення даного судового провадження шляхом неявки в судові засідання без поважних причин (оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні). Будь-яких інших пояснень, які б спростовували даний висновок, представником Позивача в судовому засіданні 20 лютого 2024 року не надано.

У зв`язку з цим, суд вважає, що на підставі положень частини 5 статті 142 ЦПК України у зв`язку з залишенням позову без розгляду Відповідач ОСОБА_1 у даній справі має право заявити вимоги про компенсацію здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій Позивача, який, ініціювавши судове провадження про поділ майна, припинив його шляхом повторної неявки в судове засідання без поважних причин та неподання будь-яких заяв до суду.

Так, у поданій заяві представником Відповідача заявлено вимогу про стягнення з Позивача понесених Відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 23 000 грн.

Вуж Дмитро Володимирович є адвокатом (свідоцтво № 003585 від 16.01.2019 видане Радою адвокатів Одеської області на підставі рішення №19 від 16.01.2019 року).

В матеріалах справи також містяться належні документи на підтвердження повноважень Вуж Дмитра Володимировича на представництво інтересів ОСОБА_1 .

Згідно підписаного між ОСОБА_1 та адвокатом Вуж Д.В. договору про надання правничої допомоги №б/н від 12.06.2023 року (розділ 4) передбачено порядок здійснення розрахунків між сторонами та виплату гонорару, розмір якого узгоджується сторонами окремо залежно від обставин.

До матеріалів заяви додано копії відповідних прибуткових касових ордерів №№82,110, 149, 220, 221, 28, про оплату гонорару адвоката у сукупній сумі 23 000,00 грн.

У Постанові Верховного Суду від 01.02.2023 року у справі №160/19098/21 (адміністративне провадження № К/990/30188/22) Верховним Судом зазначено наступне:

«суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір».

Таким чином, на думку Суду, співмірним розміром правничої допомоги, з урахуванням ціни позову, складності даної справи, реального часу надання правничої допомоги та обсягу необхідної до виконання роботи (складання відзиву на позов та інших письмових заяв і клопотань, які містяться у справі; участі в судових засіданнях), беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, Суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у даній справі до 10 000 грн.

За таких обставин, враховуючи визначені у ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, факт залишення позову без розгляду, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000 ,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ч.5,6 ст. 142, п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Вимогу представника ОСОБА_1 про компенсацію здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи №344/7926/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 22.02.2024 року.

Суддя Домбровська Г.В.