ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/1404/16-ц Головуючий суддя І інстанції Ганенко Т. С.
Провадження № 22-ц/818/634/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14 вересня 2016 року, по справі № 636/1404/16-ц, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_1 .

Заповіт спадкодавцем складено не було.

На день смерті у даній квартирі з батьком ніхто більше не був зареєстрований окрім нього. У шлюбі не перебував. Шлюб з її матір`ю, ОСОБА_4 , був розірваний 06 травня 1994 року.

Його спадкоємцями першої черги за законом стали в рівних частках вона та її брат, ОСОБА_1 , відповідач по справі.

Вона прийняла спадщину, про що отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 29 грудня 2009 року.

Після смерті батька ОСОБА_1 , звернувся до Чугуївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Разом зі своїм покійним батьком, ОСОБА_5 , вона з дочкою, ОСОБА_6 , та з матір`ю, ОСОБА_7 , проживали до серпня 1996 року у квартирі АДРЕСА_2 . У тому ж населеному пункті, смт. Солоне Дніпропетровської області, але за іншою адресою, проживав її брат.

Покійний батько був інвалідом II групи (відсутня права рука), мав ряд інших хвороб.

ОСОБА_1 ухилявся від надання йому допомоги, і навіть вчиняв по відношенню до батька такі дії, які провокували погіршення його стану здоров`я, жорстоко поводився зі спадкодавцем. У вересні-жовтні 2004 року батько попросив приїхати до нього, бо мав намір продати квартиру, в якій проживав, і переїхати поближче до своєї сім`ї.

Після продажу квартири ОСОБА_3 до квітня 2005 року проживав і був зареєстрований за її місцем проживання.

15 квітня 2005 року за батькові кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 .

Проживаючи недалеко, вони з матір`ю надавали будь яку допомогу батькові

ОСОБА_8 2005-2006 року батько переїхав жити до неї. В кінці січня 2006 року батько переніс інсульт, госпіталізований не був, зовсім не пересувався і потребував постійного стороннього догляду.

За його життя доглядала за ним ОСОБА_4 , та вона допомагала, коли звільнялася від роботи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер у неї вдома, про що було сповіщено її брата. Брат з`явився десь через пару тижнів після похорону батька. Він, шляхом морального тиску, вижив з квартири матір з бабусею, куди вони в`їхали, і оселився там один.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чугуєві Харківської області, як негідного спадкоємця.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 14 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14.09.2016 про усунення Сороколіта СМ. Від права спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в рішенні відсутні жодні посилання на докази, якими суд обґрунтовує своє рішення, та не надана оцінка жодному доказу.

Вказує, що позивач ввела в оману суд щодо негідної поведінки відповідача по відношенню до батька, щодо проживання батька з 2005 року по день його смерті разом із нею, оскільки батько мешкав в своїй квартирі, що є спадковим майном, та отримував допомогу від соціальної служби.

Зазначає, що позивачем не надано доказів, щодо ухилення від надання батькові допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме від нього.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи

У статті 263 ЦПК України передбачені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_1 .

Заповіт спадкодавцем за життя складено не було.

На день смерті у даній квартирі з батьком ніхто більше не був зареєстрований, у шлюбі не перебував. Шлюб з ОСОБА_4 був розірваний 06 травня 1994 року.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 стали в рівних частках позивач та її брат, ОСОБА_1 , відповідач по справі.

ОСОБА_2 прийняла спадщину, про що отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 29 грудня 2009 року.

Після смерті батька ОСОБА_1 , звернувся до Чугуївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Разом зі своїм покійним батьком, ОСОБА_5 , позивач з дочкою, ОСОБА_6 , та з матір`ю, ОСОБА_7 , проживали до серпня 1996 року у квартирі АДРЕСА_2 . У тому ж населеному пункті, АДРЕСА_3 , але за іншою адресою, проживав брат позивача.

ОСОБА_3 був інвалідом II групи (відсутня права рука), мав ряд інших хвороб.

Після продажу квартири ОСОБА_3 до квітня 2005 року проживав і був зареєстрований за місцем проживання позивача.

15 квітня 2005 року за кошти ОСОБА_3 була придбана квартира АДРЕСА_1 .

Проживаючи недалеко, позивач з матір`ю надавали допомогу батькові, зимою 2005-2006 року батько переїхав жити ОСОБА_2 . В кінці січня 2006 року ОСОБА_3 переніс інсульт, госпіталізований не був, зовсім не пересувався і потребував постійного стороннього догляду.

За його життя доглядала за ним ОСОБА_4 , та позивач допомагала, коли звільнялася від роботи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер вдома у позивача, про що було сповіщено її брата. ОСОБА_1 з`явився десь через пару тижнів після похорону батька. Він, шляхом морального тиску, вижив з квартири матір з бабусею, куди вони в`їхали, і оселився там один.

Згідно з частиною 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Такі правові висновки викладено Верховним Судом у своїх постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 29 червня 2021 року у справі № 750/9209/20-ц.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15, від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16, від 29 червня 2021 року у справі № 750/9209/20-ц.

Суд також вважав встановленим, що ОСОБА_1 ухилявся від надання йому допомоги, і навіть вчиняв по відношенню до батька такі дії, які провокували погіршення його стану здоров`я, жорстоко поводився зі спадкодавцем. У вересні-жовтні 2004 року батько попросив приїхати до нього, бо мав намір продати квартиру, в якій проживав, і переїхати поближче до своєї сім`ї.

Однак, всупереч норм ст.ст. 89, 265 ЦПК України, які передбачають, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд має зазначити у мотивувальній частині рішення фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, - суд першої інстанції у рішенні не вказав належні і допустимі докази, якими мають бути медичні документи щодо стану здоров`я спадкодавця, на підставі яких він встановив, що спадкодавець за станом свого здоров`я потребував сторонньої допомоги та що ОСОБА_1 ухилявся від надання йому допомоги. Такі належні і допустимі докази у розумінні ст. 76 ЦПК України у матеріалах справи відсутні, а наведені з цього приводу відповідачем заперечення судом першої інстанції всупереч вимог п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України - не спростовані.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Всупереч свого процесуального обов`язку позивачка не надала до суду належних і допустимих доказів на підтвердження доводів свого позову про те, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, та не надала медичних документів про те, що спадкодавець при цьому потребував сторонньої допомоги. Окрім цього, ОСОБА_2 не доведено винної поведінки відповідача та обставин свідомого ухилення його від надання допомоги померлому ОСОБА_3 .

Отже, доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи та спростовують висновки суду першої інстанції.

Оскільки суд ухвалив своє рішення при недоведеності обставин, що у контексті норми частини п`ятої статті 1224 ЦК України мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, помилково застосував вказану норму матеріального права, колегія суддів відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржене рішення суду повністю та ухвалює нове рішення про відмову у задоволення позову, за його недоведеності.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14 вересня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 838,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 03 травня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.