ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 202/1685/14-ц

провадження № 61-15669св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Дніпропетровська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Лаченкової О. В., від 15 лютого 2023 року і виходив з наступного.

Основний зміст позовних вимог

1. У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпропетровська міська рада, про витребування документів та визнання права власності.

2. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що рішенням Дніпропетровської міської ради № 74/19 від 19 вересня 2007 року «Про погодження ОСОБА_1 місця розташування станції технічного обслуговування автомобілів

по АДРЕСА_1 » затверджено містобудівне обґрунтування розташування станції технічного обслуговування автомобілів. Погоджено ОСОБА_1 місце розташування станції технічного обслуговування автомобілів на території по АДРЕСА_1 (номер територіальної зони :0106:04751) та надано згоду

ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розташування об`єкта відповідно до умов, визначених під час погодження місця розташування об`єкт, і на отримання вихідних даних для проєктування об`єкта та здійснення проєктно-вишукувальних робіт в установленому порядку.

3. Позивачка зазначала, що за власні кошти нею було збудовано станцію технічного обслуговування автомобілів, яка складається з: літера А-І - майстерня, загальною площею 59,5 кв. м, ІІ - майстерня, загальною площею

109,2 кв. м, III - майстерня, загальною площею 107,1 кв. м, ІV - котельня, загальною площею 8,2 кв. м, разом - 284,0 кв. м; літера Б-І - складське приміщення, загальною площею 339,8 кв. м, літера В-І - службове приміщення, загальною площею 14,6 кв. м. Згідно з розпорядженням Дніпропетровської міської ради № 227-р від 20 квітня 2010 року присвоєно нежитловій будівлі по АДРЕСА_2 (колишня адреса АДРЕСА_1 ).

4. Позивачка вказувала, що між нею та ОСОБА_2 було досягнуто домовленості про те, що останній у тримісячний строк повинен звернутися до відповідних органів із заявою про введення в експлуатацію об`єкту нерухомості загальною площею 638,4 кв. м, у зв`язку з її постійною зайнятістю і неможливістю особисто подати заяву. Зазначала, що через дружні стосунки з відповідачем будь-яких письмових угод між ними укладено не було. Однак ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань не виконав, ухиляється від зустрічей з нею і дачі будь-яких пояснень, що свідчить про односторонню відмову з його боку від виконання зобов`язань.

5. З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила позов задовольнити, витребувати у ОСОБА_2 оригінали документів, а саме: технічний паспорт, декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та визнати за ОСОБА_1 , право власності на станцію технічного обслуговування автомобілів, яка складається з: літера А-І - майстерня, загальною площею 59,5 кв. м, ІІ - майстерня, загальною площею

109,2 кв. м, III - майстерня, загальною площею 107,1 кв. м, ІV - котельня, загальною площею 8,2 кв. м, разом - 284,0 кв. м; літера Б-І - складське приміщення, загальною площею 339,8 кв. м, літера В-І - службове приміщення, загальною площею 14,6 кв. м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 оригінали документів, а саме: технічний паспорт, декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Визнаноза ОСОБА_1 право власності на станцію технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 .

7. Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2022 року доповнено резолютивну частину заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 14 лютого 2014 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654, 00 грн.

8. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка довела наявність підстав для визнання за нею права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Обставини справи свідчать про те, що позивачкою за власні кошти було збудовано станцію технічного обслуговування автомобілів. Спірний об`єкт закінчений будівництвом та готовий до експлуатації, нежитловій будівлі присвоєно адресу.

Короткий зміст ухвали та постанови суду апеляційної інстанції

9. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2022 року поновлено Дніпровській міській раді строк на апеляційне оскарження заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого

2014 року та відкрито провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на заочне рішення Індустріального районного суду від 14 лютого 2014 року у цій справі.

10. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки пропущений скаржником, який не приймав участі у розгляді справи, з поважних причин.

11. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

12. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спірний об`єкт нерухомості був збудований ОСОБА_1 за власні кошти та зі своїх матеріалів. Крім того, спірний об`єкт нерухомості побудований на земельній ділянці, не відведеній для вказаної мети. Будь-які рішення Дніпровською міською радою щодо передачі позивачці у користування земельної ділянки не приймалися. Водночас відповідач прав позивачки не порушував. В силу встановлених обставин справи, а також положень статті 376 Цивільного кодексу України відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на станцію технічного обслуговування автомобілів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

13. 02 листопада 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

14. Підставами касаційного оскарження судових рішень суду апеляційної інстанції заявниця зазначає порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (при поновленні строку на апеляційне оскарження судового рішення), викладених

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі

№ 199/6713/14-ц, у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, у постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 160/6211/21, від 13 вересня 2023 року

у справі № 2-177/2007. Посилається на те, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункти 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України).

15. У касаційній скарзі заявницявказує, що у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження. Апеляційний суд не звернув уваги на те, що Дніпровською міською радою належними доказами не підтверджено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку на апеляційне оскарження не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

16. ОСОБА_1 зазначає, що Дніпровською міською радою поважні причини пропуску строку більше ніж на 9 років строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не наведені. Судом апеляційної інстанції не було досліджено також питання наявності правових підстав для поновлення пропущеного строку. Більше того, Дніпровська міська рада мала можливість цікавитися станом справ відносно її земельної ділянки та довідатися, що саме на ній знаходиться, оскільки власність зобов`язує. Апеляційним судом не було дотримано принципу правової визначеності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17. Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 202/1685/14-ц.

У визначений судом строк відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18. Рішенням Дніпропетровської міської ради № 74/19 від 19 вересня

2007 року «Про погодження ОСОБА_1 місця розташування станції технічного обслуговування автомобілів по АДРЕСА_1 » затверджено містобудівне обґрунтування розташування станції технічного обслуговування автомобілів; погоджено ОСОБА_1 місце розташування станції технічного обслуговування автомобілів на території

по АДРЕСА_1 (номер територіальної зони :0106:04751); надано згоду ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розташування об`єкта відповідно до умов, визначених під час погодження місця розташування об`єкта, і на отримання вихідних даних для проєктування об`єкта та здійснення проєктно-вишукувальних робіт в установленому порядку.

19. Згідно з графічними та семантичними даними Державного земельного кадастру м. Дніпропетровська за номером запиту 3513 від 28 березня 2005 року, на основі аналізу даних генерального плану розвитку м. Дніпропетровська, містобудівної ситуації, що склалася, і інженерно-транспортної інфраструктури, запропоноване розміщення станції технічного обслуговування по АДРЕСА_1 з використанням неосвоєної ділянки ГСК «Калина» відповідає основним положенням генерального плану розвитку міста і забезпечить нормальне функціонування проєктованої СТО, не перешкоджаючи діяльності об`єктів на сусідніх ділянках.

20. ОСОБА_1 було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та отримано акт перевірки та прийомки виконаних робіт по інвентаризації меж земельної ділянки для оформлення правовстановлюючих документів від 07 травня 2008 року.

21. Згідно з розпорядженням Дніпропетровської міської ради № 227-р

від 20 квітня 2010 року нежитловій будівлі по АДРЕСА_2 (колишня адреса - АДРЕСА_1 ).

22. На земельній ділянці, належній територіальній громаді, було збудовано станцію технічного обслуговування автомобілів, яка складається з: літера А-І - майстерня, загальною площею 59,5 кв. м, ІІ - майстерня, загальною площею

109,2 кв. м, III - майстерня, загальною площею 107,1 кв. м, ІV - котельня, загальною площею 8,2 кв. м, разом - 284,0 кв. м; літера Б-І - складське приміщення, загальною площею 339,8 кв. м, літера В-І - службове приміщення, загальною площею 14,6 кв. м; літера Г - навіс, літера Д - склад, літера Е - навіс, літера І - замощення, № 1-6 - огорожа.

23. Зазначений об`єкт закінчений будівництвом та готовий до експлуатації, згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 08 травня 2013 року за № ДШ0 та технічного висновку про стан будівельних конструкцій, виданого Державним публічним акціонерним товариством «Будівельна компания «Укрбуд» дочірнє підприємство «Проектний інститут «Приднепровський Промбудпроект».

Позиція Верховного Суду

24. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

25. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

26. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

27. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

28. За частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

29. Стаття 4 ЦПК України у редакції станом на час звернення позивачки до суду передбачала, що при здійсненні правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

30. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

31. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41)).

32. Дніпровська міська рада, яка є належним відповідачем у цій справі, оскільки реалізує повноваження власника земельної ділянки, на якій розташована станція технічного обслуговування автомобілів, не була повідомлена про перебування цієї справи у провадженні суду.

33. Відповідно до клопотання про ознайомлення з матеріалами справи Дніпровська міська рада вперше була ознайомлена з матеріалами справи 01 лютого 2022 року. На підставі поданої 08 лютого 2022 року заяви Дніпровська міська рада 09 лютого 2022 року отримала копію повного тексту заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2014 року. З апеляційною скаргою Дніпровська міська рада звернулася до апеляційного суду 22 лютого 2022 року (а. с. 144, 150, 157).

34. У поданій апеляційній скарзі Дніпровська міська рада порушила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2014 року, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження належного повідомлення судом Дніпровської міської ради про час та місце судового засідання, що свідчить про обмеження у реалізації її процесуальних прав під час судового розгляду. Дніпровська міська рада стверджувала, що їй взагалі не було відомо про існування цієї справи та винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції.

35. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2022 року поновлено Дніпровській міській раді строк на апеляційне оскарження заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого

2014 року та відкрито провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на заочне рішення Індустріального районного суду від 14 лютого 2014 року у цій справі з посиланням на те, що строк на апеляційне оскарження пропущений скаржником з поважних причин.

36. Згідно з частиною другою статті 406 ЦПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову.

37. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд безпідставно поновив Дніпровській міській раді строк на апеляційне оскарження заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2014 року, чим порушив принцип правової визначеності та остаточності судового рішення.

38. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

39. Водночас забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

40. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

41. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні у підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

42. Відповідно до підпункту 13 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цієї редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цієї редакцією Кодексу.

43. Порядок і строки оскарження судового рішення, ухваленого судом першої інстанції до 15 грудня 2017 року, були визначені у частині першій

статті 294 та абзаці третьому частини третьої статті 297 ЦПК України

2004 року.

44. Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року були передбачені такі правила: апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення; особи, які брали участь

у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів

з дня отримання копії цього рішення (частина перша була чинною

до 14 грудня 2017 року включно).

45. 15 січня 2012 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін

до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» № 4176-VI від 20 грудня 2011 року (далі - Закон № 4176-VI).

46. Згідно із цим Законом частину третю статті 297 ЦПК України викладено у новій редакції, яка діяла до 14 грудня 2017 року включно. Зокрема, в абзаці третьому частини третьої цієї статті у редакції Закону № 4176-VI було передбачено, що незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

47. Застосовуючи наведені норми процесуального права, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначила, що абзац третій частини третьої

статті 297 ЦПК України у редакції Закону № 4176-V стосувався випадків, коли після спливу присічного строку рішення суду першої інстанції оскаржила сторона спору (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада

2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70)), від імені якої у спірних правовідносинах діяв орган державної влади чи місцевого самоврядування, якщо така сторона брала участь у справі та була належно повідомленою про її розгляд.

48. Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України 2004 року суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

49. У цій справі Дніпропетровська міська рада була визначена позивачкою в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, однак матеріали справи не містять належних доказів направлення й отримання Дніпропетровською міською радоюкопії ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви, а також належних доказів про надсилання та отримання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2014 року.

50. Необхідно звернути увагу, що провадження у цивільній справі було відкрито 05 лютого 2014 року, а заочне рішення судом першої інстанції ухвалено 11 лютого 2014 року.

51. Копію заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2014 року було отримано Дніпропетровською міською радою 09 лютого 2022 року, а апеляційну скаргу до апеляційного суду подано 22 лютого 2022 року.

52. Задовольняючи клопотання Дніпропетровської міської радипро поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення, апеляційний суд об`єктивно виходив з того, що цей строк було пропущено з поважних причин, оскільки апеляційну скаргу подано особою, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції у зв`язку із тим, що судом першої інстанції не було виконано процесуальних обов`язків щодо належного повідомлення учасника справи про розгляд справи у суді.

53. Оскільки подана апеляційна скарга відповідала вимогам ЦПК України (після усунення недоліків апеляційної скарги), апеляційний суд дійшов правильного висновку про відкриття апеляційного провадження.

54. Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для поновлення процесуального строку на оскарження заочного рішення та відкриття провадження у справі не спростовують, на законність ухвали апеляційного суду про відкриття провадження у справі не впливають.

55. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

56. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

57. Скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши доводи сторін спору та подані ними докази, враховуючи аргументи поданої апеляційної скарги міської ради, дійшов мотивованого висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки позивачкою не надано належних доказів на підтвердження укладення правочину між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дату його укладення та умов, не довела факту порушення прав зі сторони відповідача (невиконання домовленостей щодо оформлення права власності на спірне нерухома майно).

58. Також апеляційним судом надано оцінку тій обставині, що спірний об`єкт нерухомості побудований на земельній ділянці, яка не була відведена для вказаної мети, будь-які рішення Дніпровською міською радою щодо передачі позивачці у користування чи власність такої земельної ділянки не приймалися. Водночас позивачка не позбавлена можливості оформити (зареєструвати) право власності на споруду у передбаченому законом порядку.

59. Враховуючи межі доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, положення частини першої статті 400 ЦПК України, слід погодитися з висновком апеляційного суду щодо відсутності підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

60. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що ухвала та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального чи порушенням норм процесуального права.

61. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

62. За встановлених у цій справі обставин висновки суду апеляційної інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду.

63. Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников
Н. Ю. Сакара
В. В. Шипович