ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Лівобережної окружної прокуратури Донецької області на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2023 року у цивільній справі за позовною заявою Лівобережної окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Кальчинської селищної ради Донецької області до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Лівобережна окружна прокуратура Донецької області звернулася до судуіз заявою про забезпечення позову про витребування земельної ділянки сільськогосподарського призначення із незаконного володіння ОСОБА_1 .. Разом із позовною заявою прокуратура надала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, обґрунтовуючи її тим, що ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки має можливість вільно розпоряджатись нею, що у свою чергу обумовлює високу вірогідність здійснення повторного її відчуження або зміни її конфігурації, що може утруднити або зробити неможливим у майбутньому виконання рішення щодо витребування спірного майна на користь держави.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2023 року заяву Лівобережної окружної прокуратури Донецької області про забезпечення позову повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі Лівобережна окружна прокуратура Донецької областіпросить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви прокуратури про забезпечення позову та накласти арешт на спірну земельну ділянку. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Звертає увагу, що в заяві про забезпечення позову ними зазначено про те, що пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову відсутні. Також наголошує, що зустрічне забезпечення позову застосовується у випадку коли є можливість понесення відповідачем збитків у зв`язку із забезпеченням позову. А накладення арешту на спірну земельну ділянку не перешкоджатиме відповідачу фактично володіти та користуватися нею.

З посиланням на доводи, аналогічні доводам заяви про забезпечення позову, зазначає, що обраний ними спосіб у вигляді арешту не порушує інтереси відповідача та забезпечує можливість реального виконання рішення про витребування земельної ділянки. Однак суд першої інстанції формально підійшовши до вирішення питання про забезпечення позову, не надав оцінки доводам позивача щодо його доцільності з огляду на надані прокурором докази.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.2 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на ухвали суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що по даній справі оскаржується ухвала суду про повернення заяви про забезпечення позову, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що прокуратурою у заяві про забезпечення позову не зазначено жодних пропозицій щодо зустрічного забезпечення, а отже заява не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Проте такий висновок не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до ч.6 ст. 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Статтею 151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Так, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Із матеріалів справи не вбачається і в ухвалі суду першої інстанції не вказано про наявність підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову у зазначеній справі.

Однак колегія суддів зауважує, що порядок застосування інституту зустрічного забезпечення врегульовано приписами ст. 154 ЦПК України, відповідно до якої суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Виходячи із зазначених вимог цивільного процесуального законодавства, застосування заходів зустрічного забезпечення позову за зверненням особи, якою подано заяву про забезпечення позову, є правом суду.

Відповідно розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не може вважатись порушенням норм статей ст. 151, 154 ЦПК України.

Також колегією суддів встановлено, що у заяві про забезпечення позову Лівобережна окружна прокуратура просила суд не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки вважала, що відсутні підстави для його застосування.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви предметом позову у справі є захист інтересів держави, як власника земельних ділянок, зокрема, прокуратура, звертаючись із позовом в інтересах держави просить витребувати незаконно набуту ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення

При поверненні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначене, не визначився із характером спірних правовідносин, у зв`язку з цим постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для її скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому вимоги апеляційної скарги в частині постановлення нової ухвали про накладення арешту на спірну земельну ділянку в межах розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення заяви про забезпечення позову не можуть бути розглянуті.

Так, оскаржувана ухвала відноситься до ухвал, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, оскільки її виконання тягне за собою повернення заяви без її вирішення по суті.

Повноваження апеляційного суду у разі розгляду апеляційної скарги на ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі визначені у ст. 379 ЦПК України, у відповідності до якої апеляційний суд, скасувавши таку ухвалу, приймає рішення про направлення справи для подальшого розгляду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як роз`яснено у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору,

пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 368,369,374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної окружної прокуратури Донецької області задовольнити частково.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: