ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 522/12967/16-ц

провадження № 61-14275св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Держава Україна в особі Міністерства інфраструктури України, Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) на постанову Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Громіка Р.Д., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Історія справи

27 лютого 2017 року ОСОБА_1 як співпозивач у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 звернувся з позовом до Держави України в особі Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» (далі - ДП «ОМТП») та просив суд визнати недійсним свідоцтво від 24 грудня 2015 року про право власності на будівлю пасажирського павільйону, загальною площею 1215 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 17 грудня 2015 року за договором дарування йому було передано у власність частину нежитлових приміщень загальною площею 457,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . Після набуття права власності ОСОБА_1 не здійснював будь-яких дій, спрямованих на відчуження вищевказаного майна. Втім, до складу майна відповідачів, а саме пасажирського павільйону, загальною площею 1215 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ввійшла частина майна позивача.

Позов ОСОБА_1 було прийнято до провадження разом з первісним позовом ОСОБА_3

11 січня 2017 року первісний позивач у справі ОСОБА_3 змінила своє прізвище на « ОСОБА_3 ».

В результаті розгляду цивільної справи рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено, а позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 24 грудня 2015 року на будівлю пасажирського павільйону, загальною площею 1215 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ДП «ОМТП» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року було залишено без змін.

ДП «ОМТП» подало касаційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , було скасовано, справу в зазначеній частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 24 грудня 2015 року, індексний номер: 50768685, видане державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Шушулковим М. Д., Державі Україні в особі Міністерства інфраструктури України, на об`єкт нерухомого майна - будівлю пасажирського павільйону, загальною площею 1215,0 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане судове рішення було оскаржено ДП «ОМТП» в апеляційному порядку.

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року апеляційну скаргу ДП «ОМТП» було задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства інфраструктури України, ДП «ОМТП», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання свідоцтва про право власності недійсним, відмовлено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «ОМТП» судовий збір у сумі 4 353,50 грн.

Постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, постанова Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року залишена без змін.

26 липня 2022 року в Одеському апеляційному суді зареєстрована заява представника ОСОБА_1 - адвоката Гусарова О. Л. про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року за нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року закрито кримінальне провадження за № 000004 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 358 КК України. При цьому судом встановлено, що фактичне розташування будівель та споруд (об`єктів), розташованих на земельній ділянці АДРЕСА_1 , не відповідає даним, які вказані в технічному паспорті від 25 червня 2014 року.

Посилаючись на те, що кримінальне провадження закрито за нереабілітуючими обставинами, яким встановлено факт фальшивості письмових доказів, а саме - технічного паспорту від 25 червня 2014 року, який було взято апеляційним судом взято до уваги при ухваленні постанови від 11 листопада 2020 року, заявник просив суд поновити йому строк для подання вказаної заяви, переглянути зазначену постанову за нововиявленими обставинами, скасувати її та ухвалити нову постанову, якою апеляційну скаргу ДП «ОМТП» залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року - без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 серпня 2022 року відкрито провадження за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Гусарова О. Л. про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року.

В своїх запереченнях на вказану заяву ДП «ОМТП» та Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, яке раніше мало назву Міністерство інфраструктури України, відповідно від 01 лютого 2023 року та від 02 лютого 2023 року, просили заяву залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року та відсутність правових підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Короткий зміст оскарженої постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Гусарова О. Л. про поновлення строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року за нововиявленими обставинами.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Гусарова О. Л. про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року задоволено.

Постанову Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року скасовано за нововиявленими обставинами та прийнято нову постанову, якою апеляційну скаргу ДП «ОМТП» залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року - без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи заяву, суд апеляційної інстанції виходив із її доведеності та обґрунтованості.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

04 жовтня 2023 року Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року та залишити в силі постанову Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалена постанова з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 17 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гусаров О. Л. просить суд у задоволенні касаційної скарги відмовити, оскаржену постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

17 листопада 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржена постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У касаційній скарзі заявник посилається, зокрема, на відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на подання заяви про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року за нововиявленими обставинами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Главою 3 розділу V ЦПК України передбачено перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Згідно пункту 2 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами з підстави, визначеної пунктом 2 частини другої статті 423 цього Кодексу, може бути подано учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли вирок (ухвала) у кримінальному провадженні набрав законної сили.

Згідно із статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України.

Відповідно до частин першої, четвертої, сьомої, восьмої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що встановлений пунктом 2 частини першої статті 424 ЦПК України тридцятиденний строк для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є процесуальним строком, встановленим законом, не є присічним і може бути поновлений за загальними правилами у випадках, передбачених статтею 127 ЦПК України, тобто , якщо суд визнає причини його пропуску поважними.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску процесуального строку.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законодавством певних процесуальних дій.

До близьких за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 лютого 2024 рокуу справі № 990/270/23(провадження № 11-179заі23).

Із матеріалів справи вбачається, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року, якою було закрито кримінальне провадження за № 000004 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 358 КК України, за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, набрала законної сили 15 вересня 2021 року.

Виходячи зі змісту пункту 2 частини першої статті 424 ЦПК України ОСОБА_1 мав право подати заяву про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної пунктом 2 частини другої статті 423 цього Кодексу, не пізніше 15 жовтня 2021 року.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 отримав копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року лише 06 липня 2022 року, а його представник адвокат Гусаров О.Л. звернувся до суду із заявою про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року за нововиявленими обставинами 26 липня 2022 року, тобтопротягом тридцяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали суду, а тому колегія суддів апеляційного суду вважала за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року за нововиявленими обставинами, як пропущений з поважних причин.

На думку колегії суддів Верховного Суду висновок апеляційного суду про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на подання заяви про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року за нововиявленими обставинами є передчасним з наступних підстав.

Як зазначалось вище, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, процесуальним законом встановлені часові обмеження на вчинення тих чи інших процесуальних дій, а у цій справі йдеться про дотримання встановленого пунктом 2 частини першої статті 424 ЦПК України строку для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та про наявність підстав для його поновлення.

Безпідставне поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна під час судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У відповідності до частини другої статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, ухвал господарського суду про надання дозволу органам Антимонопольного комітету України на проведення перевірки суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю та/або вчинення передбачених законодавством про захист економічної конкуренції процесуальних дій у вигляді проведення огляду, накладення арешту, опломбовування (опечатування), вилучення, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Частинами першою-третьою статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» встановлено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень функціонує в межах Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина перша статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року у справі № 522/6587/21 надіслана для оприлюднення в реєстрі 09 вересня 2021 року, зареєстрована - 10 вересня 2021 року, забезпечено надання загального доступу - 14 вересня 2021 року.

У відповідності до змісту вказаної ухвали потерпілий ОСОБА_1 був відсутній в судовому засіданні Приморського районного суду м. Одеси 08 вересня 2021 року.

Частиною сьомою статті 376 КПК України встановлено, що копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Таким чином, вказаною процесуальною нормою встановлено обов`язок суду надіслати копіюсудового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Разом із тим, Одеським апеляційним судом при ухваленні постанови від 30 серпня 2023 року та вирішенні питання щодо можливості поновлення пропущеного процесуального строку не встановлено, чи направлено Приморським районним судом м. Одеси на виконання вимог частини сьомої статті 376 КПК України потерпілому ОСОБА_1 копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року у справі № 522/6587/21, чи була вона отримана адресатом та коли.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 або його представник вперше отримали копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року у справі № 522/6587/21 саме 06 липня 2022 року.

Таким чином судом апеляційної інстанції достеменно не встановлено, коли саме ОСОБА_1 або його представник дізналися про ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року, ознайомившись з її змістом.

Також апеляційним судом не надано оцінки тому, що заявник був потерпілим у кримінальному провадженні № 0000004 та, маючи безоплатний цілодобовий доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України та процесуальне право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, зобов`язаний був з розумним інтервалом цікавитися станом його розгляду.

Вказане має важливе значення для вирішення питання щодо можливості поновлення строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема для встановлення наявності/відсутності обставин, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк.

Зогляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції не можна вважати обґрунтованими, оскільки вони є передчасними і невідповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуМіністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року скасувати.

Справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Гусарова Олександра Леонідовича про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про визнання свідоцтва про право власності недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - ОСОБА_2 , направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов