Справа № 194/1344/23
Номер провадження № 2/194/90/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в місті Тернівка Дніпропетровської області в цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Косенок Олександра Михайловича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області,Орган опіки та піклування Богданівської сільської ради Павлоградського районуДніпропетровської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Косенок О.М. в електронній формі звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області,Орган опіки та піклування Богданівської сільської ради Павлоградського районуДніпропетровської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач з відповідачем з 25 вересня 2020 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підставою для розірвання шлюбу є те, що у них відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, різні цінності та пріоритети, відсутнє взаємопорозуміння, вони втратили почуття любові один до одного, жити разом не можуть. Зазначає, що з вони вже перебували у зареєстрованому шлюбі, але за ініціативою дружини шлюб було розірвано рішенням суду від 09 грудня 2013 року. Через декілька років вони вирішили спробувати знов відновити сімейні відносини та коли відповідачка була на сьомому місяці вагітності, вони вирішили знов укласти шлюб, що і було зроблено 25 вересня 2020 року. Натомість, вже з лютого 2022 року їх стосунки знов погіршилися. Все це призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідачка у березні 2022 року виїхала до м. Тернівка Дніпропетровської області та залишила його з двома дітьми. Після чого він разом з дітьми спочатку переїхав до м. Дніпро, а потім до с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області. Старший син навчається в м. Тернівка, а за молодшим сином допомагає доглядати ОСОБА_6 , яка мешкає в АДРЕСА_1 . Він забезпечує дітей всім необхідним, піклується про них, слідкує за їх здоров`ям і впевнений, що вони повинні проживати разом з ним в будинку, який він орендує за адресою: АДРЕСА_2 . Він працює ФОП і взмозі забезпечувати дітей. Відповідачка не має постійної роботи та заробітку, знаходиться на утриманні своєї матері, не приймає участі у вихованні дітей. Просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем відділом державної реєстрації цивільного стану по Перевальському та Станочно-Луганському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 110; визначити місце проживання дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним за адресою АДРЕСА_2 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з наведених у них підстав. Зазначив, що він працює ФОП, діти мешкають разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 . Старший син навчається у школі в м. Тернівка, а молодший син відвідує дитячий садочок в м. Тернівка.

Представник позивача адвокат Косенок О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з наведених у них підстав. Зазначив, що відповідач виїхала до м. Тернівка та покинула сім`ю. Позивач надає відповідачці матеріальну допомогу, позивач оформлений ФОП.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмове пояснення, в якому зазначила, що позивач та його діти мешкають в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, а тому за доцільне залучити в якості третьої особи Орган опіки та піклування Богданівської сільської ради Павлоградського районуДніпропетровської області. Просить справу розглядати без її участі.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Богданівської сільської ради Павлоградського районуДніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просить прийняти рішення на розсуд суду.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони по справі, вислухавши думку дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , про що свідчить довідка №1201- від 12 липня 2022 року.

Відповідно до ліцензії Державної служби України з безпеки та транспорті № 442 від 19 липня 2016 року, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець, вид господарської діяльності: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним, залізничним, морським та річковим транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; дозволений вид робі: внутрішні перевезення пасажирів автобусами, внутрішні перевезення пасажирів на таксі. Місце проживання ФОП: АДРЕСА_4 .

Відповідно до рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 09 грудня 2013 року, шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , зареєстрований Кам`янобрідським відділом реєстрації актів цивільного тану Луганського міського управління юстиції 25 вересня 2010 року, актовий запис № 367, розірвано.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 25 вересня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 110, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 25 вересня 2020 року зареєстрували шлюб.

Відповідно до довідки від 08 квітня 2022 року № 1250-, ОСОБА_3 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки КЗ «Тернівський ліцей №7 Тернівської міської ради Дніпропетровської області» від 04 вересня 2023 року, ОСОБА_8 навчається в КЗ «Тернівський ліцей №7 Тернівської міської ради Дніпропетровської області» в 7-В класі.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 08 вересня 2023 року № 1810, ОСОБА_1 дійсно мешкає в АДРЕСА_2 , має склад родини: син - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 10 січня 2024 року № 02, вирішено визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 10 січня 2024 року, вирішено надати ОСОБА_1 висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним (батьком) за адресою: АДРЕСА_2 .

При з`ясуванні в судовому засіданні думки дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ч.2 ст. 171 Сімейного Кодексу України, встановлено, що він мешкає разом з батьком. Навчається в ліцеї №7 в м. Тернівка. Батько відвідує ліцей, а мати не відвідує ліцей.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як видно з позовної заяви, в сім`ї немає взаємопорозуміння та взаємоповаги, шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. сумісне життя не склалося тобто характер сформованих відносин у родині є таким, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зареєстрований між сторонами шлюб може бути розірваний за рішенням суду, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити інтересам сторін.

Головними мотивами, з яких суд визнав збереження сім`ї неможливим є ініціатива позивача, тобто звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, та обставини викладені у позовній заяві, а також визнання відповідачем даної позовної заяви з відсутністю заперечень проти задоволення позовних вимог, що виражає його байдужу позицію щодо збереження шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Загальної декларації ООН з прав людини, ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Відповідач не висловила своєї позиції щодо прізвища, яке їй слід залишити після розірвання шлюбу.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 402/428/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Так, позивач просив суд визначити місце проживання двох синів з ним. В позовній заяві зазначено, що дружина залишила дітей на нього, а сама виїхала до м. Тернівка. Зараз він живе з дітьми в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, забезпечує дітей всім необхідним, піклується про них. Мати ж з дітьми спілкується дуже рідко.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської вважає, що визначення місця проживання малолітніх дітей разом із батьком є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей.

Однак, суд враховує, що старша дитина навчається у школі, а молодша ходить до дитячого садочку в місті Тернівка, де проживає матір дітей, а не батько дітей, та матір не висловила заперечень проти визначення місця проживання дітей разом з батьком.

Також, судом враховується, що молодшій дитині виповнилось тільки три роки та остання потребує більшої уваги з боку матері, якій батько дітей надає спілкуватися з дітьми та матір виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання дітей.

Натомість Орган опіки та піклування виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської у своєму висновку не надає цьому оцінки, а тому суд не приймає його до уваги.

Окрім того, суд вважає, що у даній справі сторони, як це і передбачено положеннями статті 160 Сімейного кодексу України, визначили місце проживання дітей з батьком за взаємною згодою, що не потребує втручання з боку органу опіки та піклування, а також будь-якого судового захисту прав позивача.

Спір у цій справі ініціював батько дітей, з яким вони й так фактично проживають, і від якого мати дітей не вимагає змінити їхнє місце проживання. Суд же вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли, та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують.

За відсутності позову одного з батьків, з яким не проживає дитина, не вимагається підтвердження судом факту наявності в одного з батьків права на визначення місця проживання дитини, визнання такого права тощо, для цього відсутні процесуально-правові підстави.

Окрім того, сторона позивача не навела будь-яких доводів, що рішення суду про задоволення позову якимось чином впливатиме на права та інтереси дітей й відповідатиме їхнім інтересам а це основна, пріоритетна обставина, що підлягає доказуванню у цьому спорі.

Отже, правових підстав для вирішення питання про визначення місця проживання дітей із батьком на час розгляду справи немає: діти фактично проживають з ним і його право відповідачка не оспорює.

На підставі вище зазначеного, суду вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвати, а в задоволені позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей слід відмовити.

У зв`язку з тим, що позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору, що є її правом, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає.

На підставі ст.ст. 2, 4, 10, 12-13, 17, 18, 76-81, 141, 197, 200, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника позивача адвоката Косенок Олександра Михайловича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області,Орган опіки та піклування Богданівської сільської ради Павлоградського районуДніпропетровської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, - задовольнити частково.

Позовні вимоги представника позивача адвоката Косенок Олександра Михайловича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області,Орган опіки та піклування Богданівської сільської ради Павлоградського районуДніпропетровської області, в частині розірвання шлюбу,- задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 25 вересня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 110, між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в смт. Станиця Луганська Станично-Луганського району Луганської області, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка народилася в смт. Станиця Луганська Станично-Луганського району Луганської області, РНОКПП НОМЕР_2 , як внутрішньо переміщена особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , які мають двох малолітніх дітей, розірвати.

В задоволені позовних вимог представника позивача адвоката Косенок Олександра Михайловича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області,Орган опіки та піклування Богданівської сільської ради Павлоградського районуДніпропетровської області, в частині визначення місця проживання дітей, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 03 травня 2024 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін