ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/116/23 Номер провадження 22-ц/814/615/24Головуючий у 1-й інстанції Куц Т.О. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальнкіна С.А., Карпушина Г.Л.,

секретар: Андрейко Я.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 червня 2023 року, ухвалене суддею Куц Т.О.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей, сім?ї та молодіжної політики виконавчого комітету Горішньопланівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 2016 року син проживав разом з ним, проте в жовтні 2022 року ОСОБА_1 приїхала до м. Горішні Плавні та попрохала взяти сина до себе на вихідні. Коли позивач прийшов до школи забрати ОСОБА_3 , адміністрація навчального закладу повідомила, що за заявою матері форма навчання дитини змінена на індивідуальну за адресою проживання бабусі ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 .

В січні 2023 року адміністрація навчального закладу повідомила, що дитина до навчання не приступила. Зв`язок з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відсутній.

За час проживання з батьком у дитини сформувався тісний зв`язок з місцем його проживання та з батьком, який піклувався про сина та займався його вихованням.

Оскільки рішенням виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 184 від 18.08.2022 місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено з батьком ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 перешкоджає батькові у спілкуванні з дитиною, позивач прохає визначити місце проживання сина разом з ним.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 червня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей, сім?ї та молодіжної політики виконавчого комітету Горішньопланівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 .

Рішення суду мотивоване тим, що дитина безперервно проживала з батьком понад 6 років, який створив належні умови для проживання та розвитку дитини, піклувався про сина, займався його вихованням, розвитком та лікуванням.

Тому враховуючи найвищі інтереси дитини, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, яким визнано доцільним визначення місця проживання дитини з батьком прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила скасувати його та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, сторони з 24 січня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 січня 2013 року (т. 1, а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син, ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 12).

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади від 08.12.2022 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 15).

З акту складеного та підписаного сусідами ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 проживає за вищевказаною адресою з вересня 2016 року разом з батьком ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 16).

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1998, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 1/2 частки та ОСОБА_2 1/2 частки (т. 1, а.с. 21).

Рішенням виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 18.08.2022, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , 1979 року народження (т. 1, а.с. 22).

Відповідно до медичного висновку № 26 від 16.07.2020, у ОСОБА_3 наявне захворювання, яке згідно переліку медичних показань дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей інвалідів віком до 18 років. Вказаний висновок дійсний до 20.09.2028 (т. 1, а.с. 24).

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 25.07.2022, проведеного у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , санітарно-гігієнічні умови в квартирі добрі, зроблений якісний сучасний ремонт, перепланування, замінені вікна, двері. Кімнати достатньо умебльовані м`якими та корпусними меблями. В наявності необхідна побутова техніка. Для малолітньої дитини ОСОБА_3 обладнана дитяча кімната (зроблене перепланування лоджії), в якій розташований куточок для занять (стіл з поличками), дві невеликі шафи для речей. На підлозі килим. Зі слів бабусі ОСОБА_7 дитина проживає разом з батьком ОСОБА_2 з 2016 року. Мати дитини ОСОБА_1 проживала в АР Крим, в даний час мешкає в м. Чернівці. Після призову батька в ЗСУ мати брала дитину до себе та повернула в травні 2022 року. Банківську картку, на яку перераховується допомога на утримання дитини-інваліда матір передала батькові, оскільки вона є отримувачем державної допомоги особам з інвалідністю ( ОСОБА_3 має інвалідність, що підтверджується медичним висновком № 26 від 16.07.2020). Наразі малолітній ОСОБА_3 перебуває у бабусі, яка здійснює догляд за дитиною (т. 1, а.с. 29).

Відповідно до інформації, наданої 24.06.2022 спеціалізованою ЗОШ І-ІІІ ст. № 5 з поглибленим вивченням предметів природничо-математичного циклу ім. Л.І. Бугаєвської Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_3 навчається в закладі з 1-го класу 2017 року за індивідуальною формою навчання. Учень проживає разом з батьком ОСОБА_2 , який є приватним підприємцем, на даний час перебуває в ЗСУ. За 2021-2022 навчальний рік ОСОБА_2 виконував свої батьківські обов`язки. ОСОБА_5 забезпечений всім необхідним для освітнього процесу та потрібними речами для фізичного та духовного розвитку. ОСОБА_2 підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться успішністю та поведінкою сина, сприяє всебічному розвитку дитини. Зі слів батька, мати ОСОБА_1 , із сім`єю не проживає, на даний час перебуває у м. Чернівці. За 2021-2022 навчальний рік у школі не з`являлася, із класним керівником не спілкувалася (т. 1, а.с. 30).

Також, спеціалізованою ЗОШ І-ІІІ ст. № 5 з поглибленим вивченням предметів природничо-математичного циклу ім. Л.І. Бугаєвської Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області надано інформацію про те, що ОСОБА_3 , не бере участі в освітньому процесі з 22.12.2022. Матір`ю ОСОБА_3 22.12.2022 була написана заява щодо зазначення причини відсутності сина НОМЕР_1 . З 1-го класу ОСОБА_3 , учень 4-В класу здобуває освіту за індивідуальною формою навчання. 17.01.2023 був направлений лист до відділу освіти Горішньоплавнівської міської ради (від 16.01.2023 № 01-07/19) з інформацією про те, що ОСОБА_3 з 09.01.2023 не приступив до навчання (т. 1, а.с. 36).

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 адресованої директору ЗОШ І-ІІІ ст. № 5 ім. Л.І. Бугаєвської Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області Тузіковій А.М., він не надає своєї згоди на те, щоб вчитель проводив заняття з ОСОБА_3 за адресою проживання бабусі ОСОБА_4 . Вважає, що в інтересах ОСОБА_3 найкраще є відвідування саме школи і занять в класі (т. 1, а.с. 32).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Такі висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 01 березня 2023 року у справі № 643/16285/20 (провадження № 61-530св23), від 22 березня 2023 року у справі № 757/13688/21-ц (провадження № 61-12610св22).

Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 03.04.2023, враховуючи думку комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 7 від 29.03.2023), вирішено визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 , 1979 р.н. (т. 1, а.с. 90-91).

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, висновки суду першої інстанції про визначення місця проживання дитини разом із батьком є правильними, вони ґрунтуються на вимогах закону, підтверджуються матеріалами справи та спрямовані на забезпечення гармонійного розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку.

Усі заперечення ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі зводяться до того, що вона як мати дитини бажає щоб ОСОБА_3 проживав з нею.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право предявити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємоповязані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Проте, вимог про визначення місця проживання сина з нею, ОСОБА_1 не заявила, зустрічний позов не подавала. З заявою в орган опіки та піклування з цього питання не зверталася.

При цьому апеляційний суд зазначає, що визначення місця проживання дитини з батьком не впливає на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20).

Разом із цим, колегія суддів наголошує, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин