Провадження № 2/643/4659/23
19.02.2024 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., представника позивача адвоката Гордієнко А.Г., представника відповідача адвоката Брайко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом адвоката Гордієнко Альони Геннадіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2023 позовні вимоги задоволені, шлюб між сторонами розірваний. Призначено судове засідання для ухвалення додаткового рішення за заявою представника позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Представник позивача адвокат Гордієнко А.Г. у судовому засіданні 19.02.2024 заяву про стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. та судового збору в розмірі 1073,60 грн., підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник відповідача адвокат Брайко Ю.В. у судовому засіданні 19.02.2024 заперечувала проти задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. У разі задоволення вказаної заяви просила зменшити витрати на правничу допомогу до 500,00 грн., посилаючись на їх неспівмірність. Надала письмові заперечення на заяву про стягнення судових витрат від 20.12.2023.

Пунктом ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц висловлено висновки щодо застосування норм права, згідно яких із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства (п. 40). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (п. 44). Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності (п. 47).

Ураховуючи факту тотожність приписів ст. 137 ЦПК України та ст. 126 ГПК України, суд під час вирішення даної справи вважає за можливе також врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, яка звернула увагу на такі особливості розподілу витрат на правничу допомогу: «Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19) (п. 127).

Гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (п. 130, 131).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (п. 106).

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним (п. 143).

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис (п. 144).

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (п. 145).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (п. 147)».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 в цивільній справі № 357/8277/19).

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Повертаючись до обставин даної справи, суд констатує, що представником позивача заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надані такі документи:

- копія договору про надання правової допомоги від 09.10.2023, укладеного між позивачем та адвокатом Гордієнко А.Г.;

- копія додаткової угоди № 1 до вказаного вище договору, згідно якого оплата послуг, що пов`язані із здійснення адвокатом представництва інтересів клієнта по справі про розірвання шлюбу, складає 8000,00 грн.

- копія акту наданих послуг від 03.11.2023, згідно яких адвокат відповідно до вказаного вище договору виконав роботи на загальну суму 8000,00 грн., з яких: 1000,00 грн. правові консультації та узгодження правової позиції, включаючи консультації із сімейного законодавства України, останніх змін до нього; 2000,00 грн. складання та подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи № 645/4375/23, яка перебувала в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова, отримання копій документів для підготовки позовної заяви про розірвання шлюбу; 3000,00 грн. підготовка та подання позовної заяви; 2000,00 грн. юридичний супровід по справі;

- два скріншоти даних щодо переказу грошових коштів на суму 113 євро та 113 євро.

Представник відповідача в тому числі посилались на неспівмірність витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, та вважала співмірними витрати в розмірі 500,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, тобто є розумними і співмірними із складністю справи та іншими критеріям, визначеними у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд керується таким.

З точки зору застосування норм матеріального права, а також обсягу доказів, вказана справа є однією з найменш складних справ, що розглядаються загальними судами.

Представником позивача не обґрунтовано необхідність ознайомлення з матеріалами справи № 645/4375/23, яка перебувала в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова, для пред`явлення даного позову, оскільки інформація щодо учасників справи № 645/4375/23 та предмету позовних вимог у вказаній справі є відкритою та доступна для ознайомлення на сайті «Судова влада». Згідно загальнодоступних даних, у справі № 645/4375/23 розглядався позов відповідача до позивача про розірвання шлюбу, позов залишено без розгляду.

Також суд вважає необґрунтованими витрати позивача на послуги адвоката з консультацій щодо останніх змін до сімейного законодавства України, оскільки законодавство, що регулює право сторін на розірвання шлюбу, є незмінним протягом тривалого часу. Судова практика розгляду вказаної категорії справ також є стабільною та незмінною протягом тривалого часу.

Щодо витрат на юридичний супровід справи в розмірі 2000,00 грн., суд враховує, що представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та не приймала участь в судових засіданнях під час розгляду справи по суті та ухвалення рішення про розірвання шлюбу.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. відповідатимуть вимогам розумності, пропорційності і обґрунтованості, та зменшує розмір витрат позивача на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, до вказаної суми.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн., сплаченого відповідно до квитанції № 6029-8471-1126-7534 від. 23.10.2023.

Таким чином, суд всього стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в загальному розмірі 3573,60 грн. (2500,00 грн. + 1073,60 грн.).

Аргументи представника відповідача, яка в обґрунтування заперечень проти відшкодування витрат на правничу допомогу зазначила, що договір про надання правничої допомоги, додаткова угода та акт, укладені між представником позивача та позивачем, є сфальсифікованими, оскільки містять підпис позивача, якого останній не міг поставити у зв`язку з перебуванням за кордоном, суд відхиляє з огляду на таке.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що вказані документи підписані шляхом їх сканування, підписання та подальшого направлення засобами електронного зв`язку. Оригінали вказаних документів представником позивача від позивача на даний час ще не отримані.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Суд також ураховує, що представник позивача як адвокат несе відповідальність, у тому числі кримінальну, за представництво в суді інтересів позивача без повноважень.

Ураховуючи вищенаведене, суд відхиляє доводи представника відповідача щодо фальсифікації представником позивача документів, які підтверджують наявність витрат на правничу допомогу та повноваження представника позивача представляти інтереси останньої в суді.

Доводи представника відповідача, згідно яких надані представником позивача фотокопії даних щодо переказу грошових коштів не можуть бути належним та допустимим доказом оплати правничих послуг, оскільки не містять даних щодо платника та отримувача коштів, а також призначення платежу, суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 713/1890/21, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Ураховуючи, факт оплати або несплати позивачем витрат на правничу допомогу не впливає на можливість стягнення вказаних витрат з відповідача.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 3573,60 грн.

Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Додаткове рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне додаткове рішення складено 05.03.2024.

Суддя Д.А. Крівцов