Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4312/23
Номер провадження2/711/1623/23
20 грудня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого - судді Демчика Р.В., за участі секретаря судового засідання Кофанової А.О., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом адвоката Сучило Артема Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: нотаріус Другої державної нотаріальної контори Перкалюк Світлана Володимирівна про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування,-
Адвокат Сучило А.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: нотаріус Другої державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування.
Просить визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку у праві власності на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що залишилася після смерті його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обгрунтовує тим, що на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконком 06.03.1996 року за ОСОБА_4 та її синами ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зареєстровано право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 . Після приватизації квартири у 1996 році ОСОБА_4 постійно проживала разом вдвох зі своїм сином ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується актом опитування сусідів.
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у 2000 році змінили місце свого проживання виїхавши на терарії російської федерації, а саме у м.Нижньовартовськ Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області. Починаючи з 1998 року ОСОБА_4 час від часу від`їжджала до своїх синів до м.Нижньовартовськ Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла у м.Нижньовартовськ Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області російської федерації. Після її смерті відкрилася спадщина на частину приватизованої квартири за адресою АДРЕСА_1 . Спадщину від померлої ОСОБА_4 , позивач прийняв як син спадкоємця та спадкоємець першої черги спадкування за законом, адже постійно проживав разом із спадкодавцем та не змінював свого місця реєстрації та місця фактичного проживання.
У лютому 2017 року позивач ОСОБА_2 звертався до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до Черкаської міської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, зазначивши крім іншого про те, що його брати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не претендують на спадщину, яка відкрилась після смерті їхньої матері, що підтвердили нотаріально посвідченими заявами, проте вони пропустили шестимісячний строк для подачі такої заяви нотаріусу. Згідно рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси суд визнав за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 .
У березні 2023 року, з метою оформлення своїх спадкових прав, ОСОБА_2 звернувся до Другої черкаської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки спадкоємцями, які прийняли спадщину є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частках кожний.
На підставі викладено просив задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 липня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання.
Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України.
Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками записані ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого повторно, 19 березня 1991 року.
На підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.03.1996 року, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
04.06.2003 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла у м.Нижньовартовськ Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження
У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Черкаської міської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, вказавши, що вказавши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_4 , після смерті якої залишилося спадкове майно, - частка квартири АДРЕСА_1 . Через тяжке матеріальне становище, він лише у вересні 2016 року звернувся до нотаріуса для оформлення свідоцтва про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що інші спадкоємці першої черги не звернулись до нотаріуса з заявами про відмову від спадщини, а тому є такими що прийняли спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 . За таких обставин просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на вказану квартиру.
У судовому засіданні позивач та його представник зменшили позовні вимоги та просили визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частину вказаної квартири, а також підтвердили обставини викладені у позові та просили задовольнити уточнені позовні вимоги (справа №711/1130/17).
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.03.2017 року визнано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/12 (одну дванадцяту) частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Судове рішення набрало законної сили 17.04.2017 року.

Цим судовим рішенням встановлено наступне:

«за повідомленням Другої черкаської державної нотаріальної контори після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , заяву про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_6 подав син померлої - ОСОБА_2 . Згідно до Інформаційної довідки померла ОСОБА_4 заповітів не складала.

Згідно довідки ОСББ «ГС-46» від 13.02.2017 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5

23.09.2016 року нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що відповідно до довідки про склад сім`ї разом на день смерті з померлою ОСОБА_4 були зареєстровані її діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , які в шестимісячний строк не подали заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті своєї матері, а тому вони вважаються такими, що її прийняли.

В той же час, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 надали нотаріально посвідчені заяви від 07.04.2004 року про відмову від своєї частки спадкового майна після смерті матері ОСОБА_4 , проте вони пропустили шестимісячний строк для подачі такої заяви нотаріусу.

Таким чином після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на частину квартири, що належала спадкодавцю в результаті приватизації, а позивач ОСОБА_2 , як син спадкодавця та спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину подавши у встановлений строк нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Розглядаючи справу в межах позовних вимог, згідно ст.. 11 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню та за ним в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_4 необхідно визнати право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 .

З урахуванням остаточної редакції позовних вимог ОСОБА_2 , спір про визнання права власності на інші 2/12 (дві дванадцяті) частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_4 , в розглядуваній справі судом не вирішувався».

Пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлює, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР (1963 року) який був чинним на час відкриття спадщини спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент

смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті

і народженні після його смерті.

За змістом ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з

застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом статті 553 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини

Як встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.03.2017 року ОСОБА_2 , 05.08.2003 року подав до Другої черкаської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті матері на підставі п.2 ч.1 ст. 549 ЦК України (1963 року) оскільки подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 була власником частки квартири АДРЕСА_1 .

Також, як встановлено судом, ОСОБА_4 була матір`ю ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Вказані особи є спадкоємцями першої черги, в рівних частках, в розумінні ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року).

Постановою нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. від 31.03.2023 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на 1/6 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова обгрунтована тим, що згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом міністерства юстиції України від 31.10.1975 року №45/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим. які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини ( ст. 549 ЦК УРСР).

Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувалися податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори, квитанція про сплату податку, платежу. Збору, копія рішення суду. яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Внаслідок зазначеного неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири сину померлої - ОСОБА_2 , оскільки спадкоємцями, які прийняли спадщину є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , в рівних частках кожний.

Вказана постанова набрала законної сили та позивачем не оскаржувалася.

Таким чином, частка у праві власності квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 була успадкована її дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 - по 1/12 частці (1/4:3).

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не оформили своє право власності на вказані частки.

Натомість, після смерті ОСОБА_4 , за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22.03.2017 року.

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тобто обставини, встановлені у вказаному рішенні суду у справі з участю тих самих сторін додатковому доказуванню не підлягають, що відповідає положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 надали нотаріально посвідчені заяви від 07.04.2004 року про відмову від своєї частки спадкового майна після смерті матері ОСОБА_4 , проте вони пропустили шестимісячний строк для подачі такої заяви нотаріусу.

Вказане свідчить, що заяви про відмову у спадкуванні частки в майні подані з порушенням строку, а тому останні не можуть вважатися таким, що не прийняли спадщину.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер в м.Нижньовартовськ Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області 22 березня 2020 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до задоволення не підлягають, оскільки фактично спадщина після смерті ОСОБА_4 прийнята не тільки ОСОБА_2 , а й і ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Також суд приходить до висновку, що звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач фактично просить визнати право власності на 1/6 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іншим спадкоємцям ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (1/12+1/12).

Згідно з ч. 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 530, 548 ч. 2, 549, ч. 1 п. 1, 549. 553 ЦК УРСР, ст.ст. 12, 76-81, 206 ч. 4, 247, 259 ч. 1, 2, 263-265, 273 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову адвоката Сучило Артема Олеговича (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №000912 від 02.05.2018 року), який діє в інтересах ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( РНОКПП невідоме, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа: нотаріус Другої державної нотаріальної контори Перкалюк Світлана Володимирівна (вул.. Університетська,33, м. Черкаси, 18001 ) про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 01.01.2024 року.

Головуючий: Р. В. Демчик