Дата документу 05.03.2024 Справа № 331/7797/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/7797/23 Головуючий у І інстанції: Яцун О.О.
Провадження № 22-ц/807/426/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Браніцького Олександра Миколайовича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2023 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Українська залізниця» про поновлення на роботі, в якому просив визнати незаконним та скасувати Наказ Директора виконавчого філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» від 29.09.2023 № 1-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», визнати незаконним та скасувати Наказ Директора виконавчого філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» від 27.10.2023 № 237-ос «З особового складу» про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного економіста відділу публічних закупівель філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Українська залізниця», поновити ОСОБА_1 на посаді з 01.11.2023, стягнути з філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Українська залізниця» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.11.2023 до дня поновлення на роботі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2023 позовну заяву визнано неподаною і повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Браніцького О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2023 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Браніцького О.М. посилається на те, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції порушив вимоги процесуального законодавства.

Так, ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`ять днів з дня вручення цієї ухвали.

Скаржник зазначає, що ОСОБА_1 отримав зазначену ухвалу до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» 02.12.2023 в суботу вихідний день, у перший же робочий день 04.12.2023 позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката Браніцького О.М., який 08.12.2023 направив до суду позовну заяву у новій редакції на виконання вимог ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2023, а отже, позивач дотримався п`ятиденного строку, зазначеному в ухвалі про залишення його заяви без руху.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло, що в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 492 ЦПК України, у разі невідповідності заяви про відновлення втраченого провадження вимогам, встановлених ст. 491 ЦПК України, застосовуються правила ст. 185 ЦПК України.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву (заяву) подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Залишаючи заяву без руху, суд першої інстанції керувався тим, що всупереч вимог ч. 1 ст. 177, п.п. 3), 5), 8) ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач не надав підтвердження направлення відповідачу копій поданих до суду документів, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу не конкретизовані, оскільки ОСОБА_1 не зазначив суму до стягнення, не надав відповідного розрахунку такої суми. Крім того, позов не містив викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги в частині визнання незаконними наказів та їх скасування, у ньому не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, відсутні відомості про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви та в порушення вимог частини 4 статті 177 ЦПК України, до позову не додано документів, що підтверджують сплату судового збору. ОСОБА_1 надано строк для усунення цих недоліків, який не може перевищувати п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції послався на те, що зазначена ухвала направлялась на електронну адресу позивача, яку той отримав 02.12.2023.

Оскільки станом на 11.12.2023 за даними автоматизованої системи Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, від позивача заяви про усунення недоліків позову не надходили, тому, на думку суду першої інстанції, наявні підстави для повернення позовної заяви.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Згідно з довідкою про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала суду» від 01.12.2023 у справі № 331/7797/23 доставлено до електронного кабінету ОСОБА_1 02.12.2023.

Матеріалами справи підтверджено, що 08.12.2023 ОСОБА_1 в особі представника адвоката Браніцького О.М. надіслав до суду заяву про усунення недоліків на виконання ухвали суду про залишення його заяви без руху (а.с.65), яка надійшла до суду 13.12.2023 (а.с. 17).

Отже, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції не врахував нормативних строків поштового перебігу, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України «Про затвердження нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за номером 173/24950.

Не витримавши строку поштового перебігу, суд не надав можливості особі, яка з нею звернулась, відреагувати на позицію суду щодо усунення її недоліків.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Отже, відмова у прийнятті до розгляду позовної заяви з формальних підстав матиме наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд, гарантоване параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

З огляду на те, що позивач фактично виконав вимоги, зазначені судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 01.12.2023, правові підстави, які б перешкоджали вирішенню питання про відкриття провадження в матеріалах справи відсутні, колегія суддів вважає, що порушено його право доступу до правосуддя.

Однак, суд першої інстанції наведеного не врахував та помилково повернув позовну заяву заявникові.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, висновок суду першої інстанції про повернення заяви є передчасним, таким, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, тому згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, ухвалу слід скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. 367, ч. 1 ст. 369, стст. 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Браніцького Олександра Миколайовича - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанціїдля продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 05 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: