Справа № 442/6324/23 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/3263/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2023 року ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 17 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №347002693 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

ОСОБА_1 добровільно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт Товариства: www.moneyveo.ua обрала для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначила свої персональні дані в тому числі і банківську картку на яку в подальшому отримала грошові кошти, пройшла декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини з Товариством та уклала кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. Договір про надання кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами спірного правочину.

Вказували, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Виконання первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів, в свою чергу позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору.

22 червня 2019 року між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №347002693 від 17 червня 2020, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №100 від 22.09.2020.

27 лютого 2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №347002693 від 17 червня 2020, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року.

В подальшому, 04 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія» «ЕЙС» було укладено договір факторингу №04/08/23-01.

Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 04 серпня 2023 року до договору факторингу №04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 26089,25 грн, з яких 13250,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12839,25 грн заборгованість за відсотками.

Зазначали, що відповідачка не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом, тому позивачем було направлено їй вимогу про усунення порушення зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, однак заборгованість не погашена, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Враховуючи наведене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №34700263 від 17 червня 2020 року у розмірі 26089,25 грн. та судові витрати.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2023 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс». Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Звертає увагу, що надання первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 18400 грн підтверджується платіжним дорученням від 17 червня 2020 року. Також звертає увагу, що судом першої інстанції було встановлено факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримання грошових коштів у визначеному розмірі та факт їх неповернення.

Звертає увагу на ч.1 ст.1078 ЦК України, якою передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Додатково звертають увагу, що 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" (Фактор) було укладено Договір факторингу №28/1118-01.

Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у Клієнта в майбутньому (майбутня вимога).

22 вересня 2020 року на виконання п. 2.1. Договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" було складено та підписано Реєстр прав вимоги №100 від 22 вересня 2020 року за яким передані (відступлені) права вимоги до Відповідача за Кредитним договором.

В подальшому право вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості перейшло до ТОВ «ФК «Ейс» після чого вони звернулися до суду з даним позовом.

Зазначає, що відповідачем не було доведено, що кредитних коштів вона від первісного кредитора не отримувала, не надала суду виписки по її картковому рахунку, а також не надала доказів щодо повернення коштів і не спростувала нарахованих кредитором процентів.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Також просить стягнути з ОСОБА_1 на їхню користь судові витрати понесені в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 6173 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн.

28 листопада 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги, в зв`язку з чим просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Звертає увагу, що подані позивачем документи є неналежним чином засвідчені. Щодо витягу з реєстру прав вимоги №100 від 22 вересня 2020 року, зазначає, що такий сформовано ТОВ «Таліон Плюс» самостійно, як зацікавленою особою.

Також звертає увагу, що право вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» переходить позивачу за умови, зокрема, підписання відповідного реєстру боржників, який є невідємною частиною вказаного договору, в якому визначено розмір заборгованості боржників перед кредитором та за умови фінансування такого відступлення права вимоги. Докази здійснення фактором оплати за відступлені права вимоги, зокрема до неї, в матеріалах справи відсутні. Щодо витрат на правову допомогу, зазначає, що такі є завищеними та не відповідають складності справи.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 05 березня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів ще 28 листопада 2018 року, а сам кредитний договір №347002693 був укладений 17 червня 2020 року, тобто більше через 1 рік після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір факторигну права вимог є похідним від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

Позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №347002693 від 17 червня 2020 року від первісного кредитора до останнього.

З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).

Частиною 1 ст.1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом та матеріалами справи встановлено, що 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" (Фактор) було укладено Договір факторингу №28/1118-01.Пунктом 2.1. Договору передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов?язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п.п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Таким чином, Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у Клієнта в майбутньому (майбутня вимога).

Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться: відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу №28/1118-01 від 05 серпня 2020 року «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати Клієнту Боржниками за Кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитним договорами, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим Договором зобов?язальної сили.

В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу встановлено, що Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором.

Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку N?1 до Договору.

22 вересня 2020 року на виконання п. 2.1. Договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" було складено та підписано Реєстр прав вимоги №100 від 22 вересня 2020 року за яким передані (відступлені) права вимоги до Відповідача за Кредитним договором.

Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи Витягом з Реєстру прав вимоги №100 від 22.09.2020 року, відповідно до якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 .

На підтвердження факту укладення даного Реєстру та відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ "Таліон Плюс", Первісним кредитором були передані ньому документи, які підтверджують видачу кредиту ОСОБА_1 та були долучені Позивачем до позовної заяви.

Надана копія договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» до Фактора - ТОВ «Таліон Плюс».

Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу N?28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що Фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс› укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №754700556 від 10 березня 2020 року.

Вказані обставини підтверджуються Реєстром прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року, складеного на виконання умов договору Факторингу на підтвердження передачі відступлених прав до Боржників (запис №?6 382).

Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року Фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.

Копія договору факторингу №5/0820-01 від 05 серпня 2020 року також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до Фактора - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».

04 серпня 2023 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Позивачем (ТОВ "ФК "ЕЙС") було укладено Договір факторингу №04/08/23-01 відповідно до умов якого ТОВ "ФК "ЕЙС" було відступлене право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором.

Відповідно до Реєстру боржників від 04 серпня 2023 року до Договору факторингу N?04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року, Позивачу було передано право грошової вимоги до Відповідача (запис N?207 в Реєстрі) в сумі 26 089,25 грн., з яких 13 250,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 839,25 грн. - сума заборгованості за відсотками за Кредитним договором N?347002693 від 17 червня 2020 року факт укладення якого з Первісним кредитором було встановлено судом в оскаржуваному рішенні.

Дані обставини та докази спростовують висновки суду першої інстанції про те, що Позивач не набув права вимоги до ОСОБА_1 , оскільки вказані права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у вересні 2020 року, тобто після укладення Кредитного договору та виникнення заборгованості в червні 2020 року, які Позивач набув в серпні 2023 року. А сам лише факт укладення Договору факторингу між Первісним кредитором та ТОВ "Таліон Плюс" в 2018 році не спростовує даних обставин, оскільки ним було передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, доведеною є обставина отримання ОСОБА_1 грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором і взяті на себе зобов`язання остання не виконала, у передбачені строки кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з кредитного договору.

Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Отже, зважаючи на те, що відповідачка свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів не виконувала, допустила заборгованість тому наявні підстави для її стягнення у примусовому порядку.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» 26 089,25 гривень з яких: 13250 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 839,25 гривень сума заборгованості за відсотками.

За подання позову та апеляційної скарги позивач - ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» сплатила 6173,20 гривень судового збору, вказану суму слід стягнути з відповідачки ОСОБА_1 відповідно до положень п.п.1 п.2 ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю.

Також в апеляційні скарзі позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 12 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору ( п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:

1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо);

2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо);

3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);

4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано:

акт прийому передачі наданих послуг від 09 серпня 2023 року який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги укладений між Адвокатським об`єднанням «Альма Теміс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» на суму 5000 гривень;

платіжна інструкція від 09 серпня 2023 року про сплату ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» на користь Адвокатського об`єднання «Альма Теміс» - 5000 гривень.

додаткову угоду №3 до договору про надання правничої допомоги від 01 жовтня 2023 року, згідно якої вартість правничої допомоги визначена у 7000 гривень, з яких:

аналіз матеріалів справи - 2000 гривень;

підготовка та подання апеляційної скарги 3000 гривень;

участь в одному судовому засіданні 2000 гривень.

Зазначений розрахунок витрат на суму 10 000 гривень є обґрунтованим, за виключенням суми 2000 гривень (участь представника відповідача в судовому засіданні Львівського апеляційного суду), оскільки розгляд справи проведено у письмовому провадженні.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З врахуванням зазначених обставин апеляційна скарга підлягає до задоволення,рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2023 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс».

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №347002693 від 17 червня 2020 року в сумі 26 089,25 гривень з яких:

13 250 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу;

12 839,25 гривень сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 6 173,20 гривень судових витрат, та 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 березня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.