Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2024 р. смт Тиврів 145/2223/23

2/145/363/2024

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Крикливій М.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника органу опіки і піклування Вихрист В.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації місця проживання,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки успадкувала його після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 .

За цією адресою вона зареєстрована востаннє з 17.06.2020, хоча проживає фактично з 31.01.1977.

На даний час проживає у цьому будинку одиноко. За даною адресою також зареєстрований її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її онука.

Реєстрація відповідача та його доньки ОСОБА_6 перешкоджає їй в отриманні житлової субсидії та перешкоджає в повній мірі розпоряджатися її будинком, оскільки вона має намір його продати, оскільки за станом здоров`я їй важко доглядати за собою та будинком. Вона бажає виїхати до доньки у смт Чечельник Гайсинського району Вінницької області і придбати там для себе житло, щоб вона мала змогу її доглядати і провідувати частіше. Однак зробити цього не може тому, що дізнавшись про реєстрацію її сина та її онуки покупці відмовляються від купівлі будинку.

Скасувати реєстрацію сина та онуки в іншому порядку немає можливості, оскільки донька відповідача є малолітньою, тому служба у справах дітей Тиврівської селищної ради відмовляє у знятті її з реєстрації місця проживання.

Однак ні її син ОСОБА_3 , ні його донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 вже більше 2-х років не проживають, оскільки проживають за адресою: АДРЕСА_3 , у будинку, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 .

Просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 та його малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житлом за адресою : АДРЕСА_2 та скасувати їх державну реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав, наведених у позовній заяві.

Позивачка ОСОБА_1 показала суду, що син ОСОБА_6 з малолітньою донькою ОСОБА_6 , 2015 р.н., у її будинку зареєстровані, однак з 2021 року не проживають. Син із сім`єю проживає по АДРЕСА_3 , у будинку, який належить йому на праві власності. Реєстрація відповідача та його доньки ОСОБА_6 перешкоджає їй в отриманні житлової субсидії та перешкоджає в повній мірі розпоряджатися своїм будинком, оскільки вона має намір його продати та виїхати до доньки, так як за станом здоров`я їй важко доглядати за собою та будинком.

Відповідач ОСОБА_3 , який діє в своїх та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 позов не визнав. Пояснив, що в будинку по АДРЕСА_2 , де зареєстрований, він дійсно не проживає. На дату подачі позову ОСОБА_1 та проведення підготовчого судового засідання мав у власності будинок, в якому не зареєструвався та дитину також там не реєстрував. З матір`ю не проживає та не наглядає за нею. Вважає, що при скасуванні державної реєстрації його та доньки в будинку матері будуть порушені їх права, в чому саме, пояснити не зміг. Також пояснив, що його дружина - матір малолітньої ОСОБА_4 , проживає з ним та донькою, але зареєстрована в с.Жахнівка.

Представник Служби у справах дітей Тиврівської селищної ради ОСОБА_7 не заперечує проти задоволення позову та пояснила, що малолітня дитина може бути зареєстрована за місцем реєстрації матері або батька.

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що він є сусідом позивачки ОСОБА_1 . Її сина ОСОБА_3 за останніх років шість він ні разу у матері не бачив. Позивачка не казала, що він до неї приходить, допомагає, а казала, що до неї приїжджає дочка та допомагає їй.

Свідок ОСОБА_9 дала показання суду,що вони живуть по-сусідству з ОСОБА_10 . Син ОСОБА_6 до матері ОСОБА_1 не приходить півтора - два роки.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки успадкувала його після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВКК № 428250 від 22.04.2008. Право власності на будинок зареєстровано у КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 838 від 01.07.2008 (а.с.7).

Позивачка за цією адресою зареєстрована з 17.06.2020, проживає фактично у цьому будинку з 31.01.1977, що стверджується записами у домовій книзі (а.с.9-12).

ОСОБА_1 проживає одиноко, що стверджується довідкою Тиврівської селищної ради № 446 від 31.10.2023 (а.с.13).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 31.10.2023 (а.с.13) та довідки Тиврівської селищної ради № 479 від 11.12.2023 (а.с.14) ОСОБА_3 , 1983 р.н., та його малолітня донька ОСОБА_4 , 2015 р.н., зареєстровані по АДРЕСА_2 , однак за місцем реєстрації не проживають більше двох років, а мешкають по АДРЕСА_3 , у будинку, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №346655803 від 15.09.2023 (а.с.17).

Відповідно до п.26 Постанови КМУ України № 207 від 02.03.2016 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового Кодексу закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду, та враховуючи, що оскільки відповідач ОСОБА_3 разом із донькою ОСОБА_6 , 2015 р.н., з 2021 року в належному позивачу житловому будинку не проживає, має власне житло, беручи до уваги те, що він не оплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню будинку та не бере участі у спільному побуті, а тому вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст.16, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та його малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 , та скасувати їх державну реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 21 лютого 2024 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.