ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1973/24 Справа № 204/1988/22 Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора- прокурор відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департамент представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про стягнення матеріальної шкоди, треті особи - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про стягнення матеріальної шкоди, треті особи - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням від 11.03.2021р. у справі ЄУН № 804/8909/16 Дніпропетровського окружного адміністративного суду його позов задоволено частково, визнано протиправними дії прокуратури Дніпропетровської області при наданні ОСОБА_1 відповідей-довідок від 13.06.2016 №18-199 вих.16 і від 07.11.2016 № 18-265 вих.16 у частині зазначення надбавки за вислугу років у розмірі 40%, зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру надати ОСОБА_1 відповідь-довідку із зазначенням надбавки за вислугу років у розмірі 50 % відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1090, у редакціях, що діяли на час звернень ОСОБА_1 до прокуратури у 2016 році.

Рішення оскаржувалося, 15.06.2021р. залишено без змін.

14.07.2021р. Дніпропетровською окружною прокуратурою йому видано нову інформацію за № 21-287вих21 із зазначенням правильної надбавки за вислугу років - 50% відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 09.12.2015р. №1090 у редакції, яка діяла у 2016р. (замість 40%, вказаних у відповідях-довідках від 13.06.2016р. №18-199 вих.16 і від 07.11.2016р. № 18-265 вих.16).

Вказує, що у випадку, коли б органом прокуратури 13.06.2016р. у довідці № 18-199вих16 було б зазначено достовірну інформацію та правильно розраховано загальний розмір заробітної плати прокурора, то з 01.01.2016р. по 30.11.2020р. основний розмір пенсії позивача (без доплат, передбачених законодавством) повинен був становити 10055грн 18коп (11172,42?90%-10055,18), а не 9579грн 19коп, тому внаслідок протиправного діяння Держави України в особі органів прокуратури та самих органів прокуратури з 01.01.2016 по 30.11.2020р.р. кожного місяця позивачу виплачувався занижений розмір основної пенсії та кожного місяця не здійснювалася доплата в сумі 475грн 99коп, а загальна сума спричиненої внаслідок протиправного діяння шкоди за 59 місяців становить 28 083грн 41коп.

Орган ПФУ виконав свої обов?язки, нарахувавши та повністю виплативши позивачу розмір усієї пенсії (тобто факту саме недоплаченої суми пенсії з боку ПФУ немає) на підставі та в межах саме тієї недостовірної інформації, яка була надана органом прокуратури, тому позивач просить стягнути з відповідачів завдану йому матеріальну шкоду - упущену вигоду, в сумі 28 083грн 41коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про стягнення матеріальної шкоди, треті особи - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 28 083 (двадцять вісім тисяч вісімдесят три) гривні 41 копійку компенсації матеріальної шкоди.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про стягнення матеріальної шкоди за період з 09 липня 2019 року по 30 листопада 2020р.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора- прокурор відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департамент представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора звернулися до суду з апеляційними скаргами, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних скарг посилаються на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 - позивач, 02.09.2013 р. був звільнений з органів прокуратури Дніпропетровської області за власним бажанням з посади прокурора відділу.

13.06.2016 року та 07.11.2016 року позивач звернувся до прокуратури Дніпропетровської області з метою отримання довідки про розмір заробітної плати прокурора за відповідною посадою, з якої позивач вийшов на пенсію.

На звернення позивача 13.06.2016 року за № 18-199 вих.16 за підписом заступника прокурора області Черкашина Ю.О. та начальника відділу-головного бухгалтера ОСОБА_2, а також 07.11.2016 № 18-265 вих.16 за підписом першого заступника прокурора області Соскова Р.М. та начальника відділу-головного бухгалтера ОСОБА_2 ОСОБА_1 було надано відповіді-довідки про те, що позивач дійсно працював у прокуратурі Дніпропетровської області на посаді старшого прокурора відділу. Відповідна заробітна плата з 01.12.2015 згідно з постанов Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 31.05.2012 № 505, від 09.12.2015 № 1013 складається, зокрема, з: посадового окладу - 2083,00 грн., класного чину - 135,00 грн., вислуги років 40% - 887,20 грн., тощо. Усього: 10643,54 грн.

На виконання вимог Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2015 № 1697-VII відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 № 1090, яка набрала чинності з 05.01.2016, затверджено новий Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури (далі - Порядок 1090), який діяв на час звернень позивача до прокуратури у 2016р, і згідно якого прокурорам, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад 1 рік - 10%, понад 3 роки - 15%, понад 5 років - 18%, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25%, понад 20 років - 30%, понад 25 років - 40%, понад 30 років - 45%, понад 35 років - 50% посадового окладу, то рішенням від 11.03.2021р. у справі ЄУН № 804/8909/16 Дніпропетровського окружного адміністративного суду визнано протиправними дії прокуратури Дніпропетровської області при наданні ОСОБА_1 відповідей-довідок від 13.06.2016 №18-199 вих.16 і від 07.11.2016 № 18-265 вих.16 у частині зазначення надбавки за вислугу років у розмірі 40%, зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру надати ОСОБА_1 відповідь-довідку із зазначенням надбавки за вислугу років у розмірі 50 % відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1090, у редакціях, що діяли на час звернень ОСОБА_1 до прокуратури у 2016 році (а.с.18-25).

Рішення оскаржувалося, набрало законної сили, видано виконавчий лист (а.с.26-33).

Згідно довідки відділу опрацювання пенсійної документації Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України (а.с.40-43), позивачу з 01.01.2016 по 20.11.2020р. виплачувалася пенсія, розрахована на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 13.06.2016р. №18-199вих16.

14.07.2021р. Дніпропетровською окружною прокуратурою позивачу видано нову довідку за № 21-287вих21 із зазначенням правильної надбавки за вислугу років - 50% відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 09.12.2015р. №1090 у редакції, яка діяла у 2016р. (а.с.35), замість 40% надбавки, вказаних у раніше виданих відповідях-довідках від 13.06.2016р. №18-199 вих.16 і від 07.11.2016р. № 18-265 вих.16, на підставі яких нараховувалася пенсія), а розрахунок та виплата пенсії позивача проводилися в меншому розмірі, через що позивачу недоплачено, за його розрахунком, в період з 01.01.2016 по 30.11.2020р.р. кожного місяця по 475грн 99коп, а всього за 59 місяців 28 083грн 41коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вина Дніпропетровської обласної прокуратури у спричиненні позивачу збитків у частині недоотриманих доходів встановлена рішенням від 11.03.2021р. у справі ЄУН № 804/8909/16 Дніпропетровського окружного адміністративного суду, і згідно розрахунку недоплаченої суми пенсії позивача за період з 01.01.2016 по 30.11.2020р.р. кожного місяця по 475грн 99коп, всього недоплата за 59 місяців становить 28 083грн 41коп, і підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України у відповідності до ст.ст.22, ЦК України та ч.2 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

ОСОБА_1 пред`явив позов про стягнення упущеної вигоди, у тому числі на підставі положень ст.1173 ЦК України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини 2 ст. 2, ч.1 1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно ч. 2 ст. 48 ЦК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення 2 ст. 48 ЦК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Отже, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Згідно ч.2 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На позивача покладається обов`язок доведення наявності заподіяної шкоди та її розмір, протиправність дій або бездіяльності відповідача, що призвела до заподіяння шкоди та причинний зв`язок між діяннями та шкодою.

Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої матеріальної шкоди та причинний зв`язок між діяннями та шкодою.

Встановлено, що вина Дніпропетровської обласної прокуратури у спричиненні позивачу збитків у частині недоотриманих доходів встановлена рішенням від 11.03.2021р. у справі ЄУН № 804/8909/16 Дніпропетровського окружного адміністративного суду, і згідно розрахунку недоплаченої суми пенсії позивача за період з 01.01.2016 по 30.11.2020р.р. кожного місяця по 475грн 99коп, всього недоплата за 59 місяців становить 28 083грн 41коп, і підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України у відповідності до ст.ст.22, 1173 ЦК України та ч.2 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Тотожні за змістом висновки викладені у Постанові КЦС ВС від 10.10.2020р. у справі № 308/6118/16-ц (провадження № 61-10242св19).

Приведені в апеляційних скаргах доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтами, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора - прокурор відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департамент представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: