ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2192/24 Справа № 2-6510/11 Суддя у 1-й інстанції - Заборський В. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича, заінтересовані особи: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов Максим Євгенович, заступник начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчук Олександр Андрійович, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність директора Департаменту ДВС МУЮ Кисельова М.Є., заінтересовані особи: директор Департаменту ДВС МУЮ Кисельов М.Є., заступник начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчук О.А.

В обґрунтування скарги вказував, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року було зобов`язано ФОП ОСОБА_2 повторно виконати роботи, відповідно до договору №ДК 06/12-10 від 02 грудня 2010 року. На виконання рішення судом 21 січня 2013 року видано виконавчий лист, на підставі якого 25 січня 2013 року державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Харченко А.О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2. 29 січня 2013 року державний виконавець Харченко А.О., керуючись п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», прийняла постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 та спрямувала виконавчий лист до Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції для подальшого примусового виконання. 11 лютого 2013 року старшим державним виконавцем Кіровського ВДВС Крайняком М.С. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, та згодом передано на виконання головному державному виконавцю Кіровського ВДВС Тичинській О.О., яка 18 вересня 2014 року, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», прийняла постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 та направила виконавчий лист до ВДВС Дніпропетровського РУЮ для подальшого примусового виконання. 02 жовтня 2014 року державний виконавець ВДВС Дніпропетровського РУЮ Біляковський О.М. відкрив виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року, яке в подальшому було передане державному виконавцю Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Циганенко Г.І., який 15 березня 2017 року повернув йому виконавчий лист, згідно п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року, залишеною без змін постановою суду апеляційної інстанції від 10 травня 2018 року, постанову державного виконавця Циганенко Г.І. від 15 березня 2017 року скасовано, у зв`язку із чим своєю постановою від 23 травня 2018 року старший державний виконавець Циганенко Г.І. відновив виконавчого провадження НОМЕР_3. Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року скасовано постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року та ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року та постановлено нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Циганенко Г.І. від 15 березня 2017 року про повернення виконавчого документу на підставі п.7 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на це, 22 вересня 2020 року начальник Дніпровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) своєю постановою скасував постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного ВДВС Циганенко Г.І. від 23 травня 2018 року про відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_3, а виконавчий лист повернув стягувачу на підставі п.7 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

12 жовтня 2020 року він повторно пред`явив до Дніпровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчий лист №2-6510/2011 для примусового виконання, на підставі якого 20 жовтня 2020 року державний виконавець Реутов Є.О. відкрив виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання рішення суду. Згодом, виконавче провадження НОМЕР_4 передали державному виконавцю Дніпровського районного ВДВС Донченко Є.М., яка 30 листопада 2021 року повернула йому виконавчий лист на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2022 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Слобожанського ВДВС у Дніпровському району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Донченко Є.М. від 30 листопада 2021 року про повернення виконавчого документу. 30 червня 2022 року, на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року начальником Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дзіжком Р.Ю. прийнято постанову про скасування постанови державного виконавця Слобожанського ВДВС Донченко Є.М. від 30 листопада 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, яке на той час вже було скасоване ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2022 року.

На підставі ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», він оскаржив постанову начальника Слобожанського ВДВС Дзіжка Р.Ю. від 30 червня 2022 року начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчуку О.А., оскільки, на його думку, неможливо у законний спосіб скасувати постанову, яка вже була скасована судом. За результатами розгляду скарги ОСОБА_3 03 жовтня 2022 року прийняв постанову №23/2022 про результати перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_4, якою у задоволенні його скарги від 19 вересня 2022 року відмовив у повному обсязі. Постанова ОСОБА_3 була оскаржена до суду та ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 року скасована. Ухвала суду набрала законної сили 17 травня 2023 року, у зв`язку із чим у ОСОБА_3 з 18 травня 2023 року виникло зобов`язання повторно розглянути його скаргу від 19 вересня 2022 року, подану у виконавчому провадженні НОМЕР_4.

Станом на 21 серпня 2023 року Автоматизована система виконавчого провадження не містила будь-яких даних про результати повторного розгляду ОСОБА_3 його скарги від 19 вересня 2022 року, а тому він, того ж дня, на підставі ст.19, ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до директора Департаменту ДВС МЮУ зі скаргою на бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області ОСОБА_3 та просив: провести перевірку законності виконавчого провадження НОМЕР_4; визнати неправомірною бездіяльність ОСОБА_3 за період із 18 травня 2023 року до 21 серпня 2023 року щодо не розгляду і не повідомлення його про результати розгляду скарги від 19 вересня 2022 року, та направити копію процесуального рішення, прийнятого за результатами розгляду вказаної скарги, йому електронною поштою на е-mаіі: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки при розгляді його скарги від 21 серпня 2023 року директор Департаменту ДВС Кисельов М.Є. не провів перевірку законності виконавчого провадження НОМЕР_4 за скаргою; не прийняв постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження за скаргою; не направив йому копії постанови про результати перевірки, а повідомив листом №128185/Л-28247/20.3.1 від 29 вересня 2023 року про відмову в задоволенні його скарги, мотивуючи це тим, що підстав для проведення перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_4 не вбачається, просив суд ухвалити рішення, яким визнати неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС МЮУ Кисельова М.Є. при розгляді його скарги від 21 серпня 2023 року щодо не проведення перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_4, не прийняття процесуального рішення в формі постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_4, не направлення йому копії постанови про проведення перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_4 за скаргою від 21 серпня 2023 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що перевірку за скаргою було проведено, надано відповідь. Складання на підставі вказаної перевірки постанови законодавчо непередбачено. Виконавче провадження № НОМЕР_4 перебуває на виконанні у Слобожанському ВДВС, а не в Управлінні.

Відзив на апеляційну скаргу не наданий.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року у справі №2-6510/11, яке набрало законної сили 11 грудня 2012 року, позов ОСОБА_1 про захист прав споживача задоволено частково. Зобов`язано ФОП ОСОБА_2 повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів відповідно до договору від 02 грудня 2010 року № ДК06/12-10 та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів.

21 січня 2013 року на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року було видано виконавчий лист №2-6510/11.

Постановою державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ Харченка А.О. від 25 січня 2013 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6510/11.

29 січня 2013 року державним виконавцем Харченком А.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 36200919 на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», та виконавчий лист № 2-6510/11 було передано до Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції для подальшого примусового виконання.

Постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 11 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6510/11.

18 вересня 2014 року головним державним виконавцем Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Тичинською О. О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», та виконавчий лист № 2-6510/11 було передано до ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції для подальшого примусового виконання.

Постановою державного виконавця ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Біляковського О.М. від 02 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6510/11.

22 вересня 2020 року вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

12 жовтня 2020 року стягувач ОСОБА_1 повторно пред`явив виконавчий лист № 2-6510/11 до виконання.

Постановою державного виконавця Дніпровського районного ВДВС Реутова Є.О. від 20 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6510/11.

У подальшому вказане виконавче провадження було передане державному виконавцю Слобожанського ВДВС Донченко Є. М., яка 30 листопада 2021 року винесла постанову про повернення виконавчого листа стягувачу з мотивів, що боржник ОСОБА_2 не виявлена поліцією протягом року з дня оголошення у розшук.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2022 року у справі №2-6510/2011, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Донченко Є.М. від 30 листопада 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

30 червня 2022 року начальник Слобожанського ВДВС Дзіжко Р.Ю. виніс постанову про скасування постанови державного виконавця Донченко Є.М. від 30 листопада 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу, яка була скасована ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2022 року.

19 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчука О. А. зі скаргою на постанову начальника Слобожанського ВДВС Дзіжка Р. Ю. від 30 червня 2022 року, якою скасовано постанову державного виконавця Донченко Є.М. від 30 листопада 2021 року про повернення виконавчого листа стягувачу.

03 жовтня 2022 року начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчук О. А. виніс постанову №23/2022 про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_4 за скаргою ОСОБА_1 від 19 вересня 2022 року, якою у задоволенні скарги відмовлено в повному обсязі, постанову начальника Слобожанського ВДВС Дзіжка Р.Ю. про скасування постанови державного виконавця Донченко Є.М. від 30 листопада 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу визнано законною.

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення-постанову начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 03 жовтня 2022 року №23/2022 про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_4.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного ухвалу від 31 жовтня 2022 року та постановою Верховного Суду від 08 вересня 2023 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконною і скасовано постанову начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчука О. А. від 03 жовтня 2022 року №23/2022 про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_4 за скаргою ОСОБА_1 від 19 вересня 2022 року.

Ухвала суду про задоволення скарги ОСОБА_1 набрала законної сили 17 травня 2023 року, однак начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчук О.А. у період з 18 травня 2023 року до 21 серпня 2023 року скаргу ОСОБА_1 від 19 вересня 2022 року не розглянув.

Вищезазначене стало підставою для звернення ОСОБА_1 до директора Департаменту ДВС Кисельова М.Є. 21 серпня 2023 року із скаргою на бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області ОСОБА_3, в якій він просив: провести перевірку законності виконавчого провадження НОМЕР_4, визнати неправомірною бездіяльність начальника Управління ОСОБА_3 за період з 18 травня 2023 року до 21 серпня 2023 року щодо не розгляду і не повідомлення стягувача ОСОБА_1 про результати розгляду скарги від 19 вересня 2022 року.

Заявнику ОСОБА_1 , на його скаргу від 21 серпня 2023 року, директор Департаменту ДВС Кисельов М.Є. листом від 29 вересня 2023 року за №128185/Л-28247/20.3.1 повідомив, що оскаржувана бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області ОСОБА_3 не стосується оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та начальника відділу у виконавчому провадженні НОМЕР_4, і процесуальних рішень, вчинених в ході примусового виконання, а також процесуальних рішень начальника органу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, а також не стосується оскарження рішення, дії або бездіяльності керівника вищого рівня, дії або бездіяльності керівника вищого рівня під час надання оцінки діям у виконавчому провадженні, а тому не вбачається підстав для проведення перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_4.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що директором Департаменту ДВС Кисельовим М.Є. перевірка законності виконавчого провадження НОМЕР_4 за скаргою ОСОБА_1 не проведена, відповідного процесуального рішення у формі постанови не прийнято та не направлено заявнику, а тому дії директора Департаменту ДВС були вчинені не у відповідності до вимог закону та призвели до порушення прав стягувача у виконавчому провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Положеннями ст.129-1 Конституції України, ч.1 ст.18 ЦПК України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. За своєю суттю ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року у справі № 2-6510/11, яке набрало законної сили 11 грудня 2012 року, позов ОСОБА_1 про захист прав споживача задоволено частково. Зобов`язано ФОП ОСОБА_2 повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів відповідно до договору від 02 грудня 2010 року № ДК06/12-10 та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів.21 січня 2013 року на виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист №2-6510/11.Вказане рішення перебуває на виконанні протягом тривалого часу.

21 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до директора Департаменту ДВС Кисельова М.Є. із скаргою на бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області ОСОБА_3, в якій він просив: провести перевірку законності виконавчого провадження НОМЕР_4, визнати неправомірною бездіяльність начальника Управління ОСОБА_3 за період з 18 травня 2023 року до 21 серпня 2023 року щодо не розгляду і не повідомлення стягувача ОСОБА_1 про результати розгляду скарги від 19 вересня 2022 року.

Заявнику ОСОБА_1 , на його скаргу від 21 серпня 2023 року, директор Департаменту ДВС Кисельов М.Є. надав відповідь листом від 29 вересня 2023 року за №128185/Л-28247/20.3.1

Згідно з абзацом четвертим частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини. Відповідно до абзацу третього частини третьої цієї статті начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Абзацом другим пункту 1 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень в редакції наказу Міністерства юстиції України від 27 грудня 2019 року № 4224/5 передбачено, що директор Департаменту ДВС МЮ України має право перевірити законність виконавчого провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділі примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень, відділах державної виконавчої служби.

Встановивши, що директор Департаменту ДВС МЮ України Кисельов М. Є. всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень не прийняв відповідної постанови про результати розгляду скарги ОСОБА_1 , а надав відповідь у вигляді листа, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність неправомірної бездіяльності директора Департаменту ДВС МЮ України Кисельова М. Є. під час розгляду скарги від 21 серпня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що перевірку за скаргою було проведено, надано відповідь, а складання на підставі вказаної перевірки постанови законодавчо непередбачено, відхиляються колегією суддів з вищенаведених підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 березня 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров