ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1881/24 Справа № 199/6737/21 Суддя у 1-й інстанції - АВРАМЕНКО А. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення різниці між розміром майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, та виплаченим страховим відшкодуванням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ УПСК, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, різниці між розміром майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, та виплаченим страховим відшкодуванням.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що 02 вересня 2020 року о 10 годині 55 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом MAN реєстраційний номер НОМЕР_1 , в районі буд.№7а по вул. Шолохова в м. Дніпро не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль Tesla реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить йому на праві власності. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач вказує, на момент ДТП водій ОСОБА_3 , якого визнано винним у ДТП, яка сталася 02 вересня 2020 року, перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MAN реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , була застрахована у ПрАТ УПСК, яким виплачено страхове відшкодування в розмірі 45463 грн. 66 коп. Згідно висновку експерта №3110/20/20 автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ від 19 жовтня 2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та за вирахуванням ПДВ становить 81689 грн. 84 коп., а відтак розмір недоплаченого страхового відшкодування становить: 81689 грн. 84 коп. 1000 грн. (франшиза) 45463 грн. 66 коп. (виплачене страхове відшкодування) = 35226 грн. 18 коп.

Різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля Tesla реєстраційний номер НОМЕР_2 (127278 грн. 01 коп. згідно висновку експерта №3110/20/20), розрахованою без урахування коефіцієнту фізичного зносу, та вартістю відновлювального ремонту того ж авто (91812 грн. 47 коп. згідно висновку експерта №3110/20/20), розрахованою з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без вирахування ПДВ (ПДВ має сплатити страховик після отримання доказів проведення ремонту авто) становить 35465 грн. 54 коп. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПрАТ УПСК страхове відшкодування у розмірі 35226 грн. 18 коп., стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 , як роботодавця водія ОСОБА_3 , з вини якого сталася ДТП, різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 36465 грн. 54 коп., стягнути солідарно з відповідачів витрати на підготовку висновку експерта у розмірі 3500 грн. та судовий збір.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від його позовних вимог до ПрАТ УПСК про стягнення недоплаченого розміру страхового відшкодування. Провадження у цивільній справі №199/6737/21 (провадження №2/199/395/22) в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ УПСК про стягнення недоплаченого розміру страхового відшкодування закрито (а.с.109).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення різниці між розміром майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, та виплаченим страховим відшкодуванням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 20 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу фізична особа-підприємець ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду від 20 жовтня 2022 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги ціну позову, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, за змістом зазначеної норми закону саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Статтею 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Положеннями ст.32 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до ст.33 вказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, окрім іншого: поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Згідно зі ст.ст.35, 36 зазначеного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно зі ст.36 п.36.4 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року вбачається, 02 вересня 2020 року приблизно о 10 годині 55 хвилин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем MAN реєстраційний номер НОМЕР_1 , в районі буд№7а по вул. Шолохова в м. Дніпро (Амур-Нижньодніпровський район) не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль Tesla реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . ОСОБА_3 порушив вимоги п.13.1 ПДР України. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки (а.с.14, 15).

Вказаною постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.14, 15).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власником автомобіля Tesla реєстраційний номер НОМЕР_2 є позивач ОСОБА_1 (а.с.11).

Власником автомобіля MAN реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент ДТП і до теперішнього часу є ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів (а.с.77-79).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля MAN реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована у ПрАТ УПСК відповідно до договору страхування АО-1708204 від 09 вересня 2019 року, який був діючим на момент ДТП - 02 вересня 2020 року (а.с.51).

Ліміт відповідальності за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 100000 грн. на одного потерпілого.

Згідно п.2.2 Правил власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

На момент ДТП - 02 вересня 2020 року автомобілем MAN реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , керував ОСОБА_3 . Тобто ОСОБА_3 був законним володільцем автомобіля відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

02 вересня 2020 року позивач звернувся до ПрАТ УПСК, як до страховика відповідача, з повідомленням про ДТП (а.с.52).

19 жовтня 2020 року позивач звернувся до ПрАТ УПСК із заявою про страхове відшкодування (а.с.51).

28 жовтня 2020 року ПрАТ УПСК на підставі страхового акту №024/037/003140/20/1 (аварійний сертифікат), розрахунку страхового відшкодування, ремонтної калькуляції здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 45463 грн. 66 коп. (а.с.16).

Викладені обставини підтверджуються копіями зазначених повідомлень, заяви, акту огляду транспортного засобу, ремонтної калькуляції, розрахунку страхового відшкодування, страхового акту. За змістом цих же копій документів розмір страхової суми становив 100000 грн., розмір франшизи 1000 грн. (а.с.58).

У ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 вказав, що ПрАТ УПСК сплатило йому суму недоплаченого страхового відшкодування в повному розмірі 35226 грн. 18 коп.

Згідно висновку експерта №3110/20/20 (автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ) від 19 жовтня 2020 року, складеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля Tesla реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 127278 грн. 01 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Tesla реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин становить 91812 грн. 47 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Tesla реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин становить 81689 грн. 84 коп. (без урахування складової ПДВ) (а.с.17-27).

Позивачем за підготовку вказаного висновку експерта №3110/20/20 визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ від 19 жовтня 2020 року сплачено 3500 грн. (а.с.46).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення різниці між розміром майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, та виплаченим страховим відшкодуванням, ОСОБА_1 посилався на те, що на момент ДТП водій ОСОБА_3 , якого визнано винним у ДТП, яка сталася 02 вересня 2020 року, перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 та виконував свої трудові обов`язки.

Позивачем на підтвердження факту перебування ОСОБА_3 , якого визнано винним у ДТП, яка сталася 02 вересня 2020 року, у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 та на час ДТП виконання ним трудових обов`язків було надано суду копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП (копії протоколу про адміністративне правопорушення, схеми події, письмових пояснень ОСОБА_3 ) (а.с.70-73).

Однак, вказані документи не є належними, допустимими та достатніми докази, оскільки такі документи в розумінні норми ч.2 ст.78 ЦПК України та положень КЗпП України не є тими доказами, якими має підтверджуватися перебування особи у трудових правовідносинах, оскільки вказані документи були заповнені зі слів самого ОСОБА_3 , без належної перевірки дійсності таких обставин.

Також не є належним доказом зазначені в постанові Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року щодо анкетних даних ОСОБА_3 про те, що він працював у ФОП ОСОБА_2 .

Слід зазначити, постанова у справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України має преюдиційне значення в частині чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Позивачем на підтвердження факту перебування ОСОБА_3 з відповідачем ФОП ОСОБА_2 у трудових правовідносинах надано копію товарно-транспортної накладної від 16 жовтня 2019 року, однак судом вірно не прийнято її до уваги, оскільки ДТП мала місце не у жовтні 2019 року, а 02 вересня 2020 року, а тому факт перебування у трудових правовідносинах та виконання трудових обов`язків має підтверджуватись саме на момент ДТП (а.с.174).

Відповідно до наданих відповідачем ФОП ОСОБА_2 копій податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам ОСОБА_3 не значився найманим працівником ФОП ОСОБА_2 , йому не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата у вересні 2020 року (а.с.114-116).

Статтею 1172 ЦК України, передбачено ще одну особливість регулювання деліктних правовідносин, яка, з огляду на її загальний характер, підлягає застосуванню і до делікту, який полягає у завданні шкоди майнового та/або немайнового характеру потерпілій особі внаслідок ДТП, зокрема при взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки. Означена особливість полягає в тому, що обов`язок з відшкодування шкоди фактично перекладається із безпосереднього заподіювача шкоди, в тому числі водія транспортного засобу, винного в ДТП, на роботодавця цього заподіювача шкоди, зберігаючи інші загальні (ст.ст.1166-1168 ЦК України) та/або спеціальні (ст.ст.1187, 1188, 1194 ЦК України тощо) елементи складу цивільного правопорушення в залежності від характеру останнього.

Отже, застосування норми ст.1172 ЦК України можливе за наявності певних умов: як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина заподіювача шкоди у її спричиненні за виключенням визначених законом випадків), так і спеціальних умов (перебування заподіювача шкоди у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою-роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання заподіювачем шкоди своїх трудових (службових) обов`язків).

При цьому під виконанням працівником (заподіювачем шкоди) своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Наявність трудових відносин між володільцем та особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки має підтверджуватись відповідними доказами, зокрема документами про наявність трудових відносин тощо. На виникнення зобов`язання володільця (власника) транспортного засобу щодо відшкодування заподіяної ним майнової шкоди впливають обставини, такі як: в який саме час було заподіяно шкоду (під час виконання трудових чи службових обов`язків); чи було джерело підвищеної небезпеки надано працівникові в процесі виконання ним трудових обов`язків чи він самовільно, неправомірно використав його в особистих цілях.

Враховуючи викладене, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження перебування ОСОБА_3 у трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_2 станом на час ДТП 02 вересня 2020 року, а тому ФОП ОСОБА_2 не є належним відповідачем у цій справі.

З позовними вимогами до ОСОБА_3 , як до особи винної у скоєнні ДТП, позивач у цій справі не звертався.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та ухвалює рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 30 січня 2020 року по справі №761/30025/16-ц, від 16 лютого 2022 року по справі №350/1862/19).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення різниці між розміром майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, та виплаченим страховим відшкодуванням, з тих підстав, що ФОП ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у цій справі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 перебував у трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_2 з 2017 року і до ДТП включно внаслідок фактичного допуску ОСОБА_3 роботодавцем до роботи є необґрунтованими, оскільки ч.4 ст.24 КЗпП України, яка допускала таку форму підтвердження укладення трудового договору, була виключена із означеної статті КЗпП України на підставі Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці від 28 грудня 2014 року, який набрав чинності ще 01 січня 2015 року, тобто задовго до заявленого ОСОБА_3 року початку трудових правовідносин з ФОП ОСОБА_2 .

Отже, з 01 січня 2015 року і дотепер належними доказами перебування у трудових правовідносинах може бути або відповідне рішення суду, яким встановлений такий факт, або наказ чи розпорядження власника/уповноваженого ним органу про прийняття на роботу, сам трудовий договір, якщо він укладався окремим документом, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу (ст.24 КЗпП України).

Доводи апеляційної скарги про доведеності позовних вимог є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2024 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова