У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/252/24

19 березня 2024 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Куценка О. О., з участю секретаря судового засідання Двібородчин І. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

20 лютого 2024 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики №78543797 у розмірі 42 000 грн та судових витрат.

22 лютого 2024 року на запит суду надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 187 ЦПК України.

Ухвалою від 23 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Призначено судове засідання на 11 годину 00 хвилин 19 березня 2024 року в приміщенні Богородчанського районного суду Івано-Франківської області.

19 березня 2024 року представник позивача Пінчук Д.С. через систему «Електронний суд» направив заяву, у якій посилаючись на ті обставини, що після подачі позову відповідачем погашено борг перед ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів», просив закрити провадження по справі за відсутності предмету спору та просив повернути позивачу сплачену суму судового збору з державного бюджету у розмірі 3028 грн.

Посилався на постанову Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року по справ №638/3792/20 провадження 61-3438сво21, просив вирішити питання про закриття провадження з підстав передбачених п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України та повернення судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши заяву представника позивача, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Законодавець у ст. 12 ЦПК України визначив, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4).

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3).

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі N 953/803/20).

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року по справі N 638/3792/20).

У заяві представника позивача від 19 березня 2024 року, зазначено, що заборгованість відповідача, перед позивачем відсутня, відповідач сплатив кошти за договором, а тому відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дійсно, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Проте, представником позивача не долучено до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження повного погашення заборгованості відповідачем перед позивачем, тому твердження представника позивача, що між сторонами відсутній предмет спору в даному випадку не узгоджується із наявними у справі матеріалами.

Таким чином відсутні докази, щодо відсутності предмета спору по цій справі, що предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час її розгляду.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, зокрема суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

- відсутній предмет спору (пункту 2 частини першої);

- позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Вивчивши заяву представника позивача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у даній справі наявні всі підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки позивач відмовився від позовних вимог до ОСОБА_1 .

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача від позовних вимог, а тому приймає відмову позивача від позову.

Що стосується повернення сплаченого при зверненні до суду судового збору слід вказати наступне.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При зверненні до суду з позовом майнового характеру позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №56991 від 06 лютого 2024 року.

Як зазначено вище, суд прийшов до висновку про закриття провадження у вказаній справі, на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст.255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Разом з тим, у відповідності до вимог п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 вказаної статті також визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Зважаючи на ті обставини, що представником позивача не долучено до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження повного погашення заборгованості відповідачем перед позивачем, та не подано заяву відповідно до положень ч.3 ст. 142 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що заявлене представником позивача клопотання про повернення сплаченого судового збору підлягає частковому задоволенню.

Поверненню позивачу з державного бюджету підлягає 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 1514 грн., що відповідає положенням ч.1 ст. 142 ЦПК України.

Виходячи з вищенаведеного, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», керуючись ст. 13, 49, 182, 142, 255, 256, 258-261, 273, 352, 353 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача про закриття провадження в справі за відсутністю предмету спору та повернення товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судового збору сплаченого при зверненні до суду із позовною заявою задовольнити частково.

Закрити провадження в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із відмовою позивача від позову.

Зобов`язати Головне Управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1514 грн. судового збору, що становить 50 відсотків, сплаченого судового збору за платіжною інструкцією №56991 від 06 лютого 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення.

Суддя