Справа № 296/2022/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2024 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду міста Житомира Шкиря В.М., ознайомишись із заявою адвоката Мініча Григорія Григоровича поданою в інтересах заявника ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у майні,

В С Т А Н О В И В :

05.03.2024 адвокат Мініч Г.Г. направив на електронну адресу Корольовського районного суду м. Житомира заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення майбутнього позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у майна, а саме:

1) накласти арешт на наступні об`єкти нерухомого майна:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку № НОМЕР_1 а загальною площею 0,10 га, кадастровий № :02:024:0011, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку № НОМЕР_2 загальною площею 0,10 га, кадастровий №:03:001:0629, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

-заборонити приватним та державним нотаріусам Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області та Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області до набрання рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна видавати будь-кому свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на наступні об`єкти нерухомого майна:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку № НОМЕР_1 а загальною площею 0,10 га, кадастровий № :02:024:0011, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку № НОМЕР_2 загальною площею 0,10 га, кадастровий № :03:001:0629, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Заява обгрунтована тим, що мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 з 1977 року, та ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

За період шлюбу мати позивача з чоловіком набули у власність вищевказане майно, яке було оформлене на ОСОБА_2 , проте вого є спільною сумісною власністю подружжя, та відповідно вона має право на спадщину після матері.

Чоловік матері спадщину прийняв, проте теж помер ІНФОРМАЦІЯ_2 його спадкоємцями є діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які мають бути відповідачами по справі за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у майні.

22.11.2023 нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про спадщину на вищевказане майно, оскільки нею не було подано документів, які б підтверджували право власності на:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку № НОМЕР_1 а загальною площею 0,10 га, кадастровий № :02:024:0011, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку № НОМЕР_2 загальною площею 0,10 га, кадастровий №:03:001:0629, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Так як вказане майно є зареєстрованим на ОСОБА_4 то відповідно його діти, як спадкоємці першої черги, зможуть отримати свідоцтво про право на спадщину, чим буде порушено право ОСОБА_1 на отримання частки майна після смерті матері, яка була у шлюбі з ОСОБА_2 та саме в період шлюбу вони набули спірне майно, та зумовить необхідність ще й скасування (визнання недійсним) свідоцтв виданих на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Розгляд заяви про забезпечення позову проведено без повідомлення учасників справи на підставі частини 1 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України.

Розглянувши клопотання суд прийшов наступного.

Згідно з частиною першою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті частини 1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною шостою та сьомою статті 153 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки воно є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18 та від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).

У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

Разом з тим, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Враховуючи зазначене, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів заявника та інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; у імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У заяві про забезпечення позову представник заявника вказує, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна після смерті її матері, яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 (батьком ймовірних відповідачів) та в період шлюбу ними було придбано майно, яке було зареєстровано за одним з подружжя - ОСОБА_4 , проте є спільною сумісною власністю:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку № НОМЕР_1 а загальною площею 0,10 га, кадастровий № :02:024:0011, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку № НОМЕР_2 загальною площею 0,10 га, кадастровий №:03:001:0629, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 його спадкоємці - діти ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) можуть отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину після смерті їх батька, оскільки спірне майно було записано на нього, що в свою чергу призведе до порушення права ОСОБА_1 на її частку в майні в порядку спадкування за законом після смерті матері та зумовить необхідність звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про скасування (визнання недійсним) свідоцтв виданих на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 лютого 2020 по справі № 381/4019/18, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Так обраний заявником захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідає вимогам розумності, обґрунтованості вимог заявника і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Необхідності вжиття заходів зустрічного забезпечення суд не вбачає. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу забезпечення позову, який вже поданий до суду.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне накласти арешт на спірне майно, оскільки дійсно є підстави вважати, що ненакладення арешту на спірне майно може призвести до труднощів під час виконання рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності за нею на частку у майні, що належала її матері та була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 , так як спірне майно було записано на одного з подружжя, та до моменту розгляду справи, майно може бути розподілене між спадкоємцями першої черги ОСОБА_4 - його дітьми.

Щодо забезпечення даного позову шляхом заборонити нотаріусу видавати відповідні свідоцтва про право на спадщину.

Питання видачі свідоцтва про право на спадщину належить до виключної компетенції нотаріусів або інших органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок вчиняти нотаріальні дії.

Відповідно до статей 2, 7, 39 Закону України «Про нотаріат» правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8-1 Закону України «Про нотаріат» будь-яке втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків або спонукання до вчинення ним неправомірних дій, у тому числі вимагання від нього, його помічника, інших працівників, які знаходяться у трудових відносинах з нотаріусом, відомостей, що становлять нотаріальну таємницю, забороняється і тягне за собою відповідальність відповідно до законодавства.

Згідно п.4.18. Глави 10 "Видача свідоцтв про право на спадщину" Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачено, що якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Отже, саме Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, прямо передбачено, що якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Тобто у випадку накладення арешту на спірне майно, свідоцтва про спадщину нотаріусом не можуть бути видані, а тому відсутні підстави для заборони нотаріусам видавати будь-кому свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153, 247, 258-260 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Мініча Григорія Григоровича про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у майні - задовільнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 (зареєстрована за аддесою: АДРЕСА_4 РНОКПП: НОМЕР_5 ) про визнання права власності на частку у майні, шляхом накладення арешту на майно:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку № НОМЕР_1 а загальною площею 0,10 га, кадастровий № :02:024:0011, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку № НОМЕР_2 загальною площею 0,10 га, кадастровий №:03:001:0629, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

заборонивши його відчуження.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Копію ухвали направити для негайного виконання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Департаменту реєстрації Житомирської міської ради (м. Житомир, вул. Бориса Лятошинського, 15-Б);

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення тповного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу складено та підписано 06 березня 2024 року

Суддя В. М. Шкиря