Справа № 489/1332/24
Провадження №2-н/489/289/24
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

06 березня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі судді Микульшиної Г.А., розглянувши заяву стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком з ОСОБА_1 ,

встановив:

В лютому 2024 року ТОВ «Місто для людей Миколаїв» подано до суду заяву про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком з ОСОБА_1 - за надання послуг з управління будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Як вбачається з Витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 28.02.2024 за адресою, за якою надавались послуги з управління багатоквартирним будинком ( АДРЕСА_1 ) зареєстровані інші особи, а не боржник ОСОБА_1

ОСОБА_1 зареєстрованою в м. Миколаєві не значиться.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.01.2024, квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності: ОСОБА_1 , 1/4 частина.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №522/7683/13-ц від 20.09.2018 зазначено, що суд апеляційної інстанції виправив допущені судом першої інстанції помилки та, скасовуючи ухвалене ним рішення і частково задовольняючи позов, з урахуванням положень статті 319 ЦК України, правильно виходив з того, що в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку заявник не звертає вимоги про видачу судового наказу до всіх співвласників квартири, а боржником зазначає лише одну особу, якій належить лише частка квартири. При цьому просить суд стягнути з неї заборгованість за надані послуги в повному обсязі.

Аналізуючи постанову Верховного Суду від 20.09.2018 №522/7683/13-ц, суд приходить до висновку, що тягар утримання майна лежить на власнику квартири. У випадку, якщо заявник звертається з вимогою про видачу судового наказу до осіб, які зареєстровані за адресою, до якої надавалися комунальні послуги і не є власниками/співвласниками, заявник повинен надати суду договір, укладений між власником та особами, які проживають у належному йому на праві власності приміщенні про обов`язок останніми утримувати таке майно, наприклад договір оренди, або договір споживача з постачальником, або докази, які підтверджують фактичне користування послугами конкретною особою. Тобто споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. В протилежному випадку, заявник повинен звертати вимоги про видачу судового наказу саме до власників (співвласників) нерухомого майна.

В порядку наказного провадження проводиться розгляд справ щодо яких презюмується відсутність спору.

З матеріалів поданої заяви вбачається, що в порушення вимог пункту 5 частини другої, пункту 4 частини третьої статті 163 ЦПК України заявником не зазначено та не надано докази, що обґрунтовують та підтверджують обставини викладені в заяві, а саме не надано доказів на підтвердження того, що при належності боржнику лише частки квартири, на нього може бути покладено обов`язок щодо утримання майна в цілому.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Частиною першою статті 166 ЦПК України визначено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком з ОСОБА_1

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана ним протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г.А. Микульшина