Справа № 523/4780/21
Провадження №2/523/404/24

УХВАЛА

19.03.2024 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі головуючої судді Кремер І.О.,

за участю секретаря судового засідання Орлова В.Я.,

з участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , відповідача за первісним позовом ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 у м. Одеса заяву відповідачки (позивачки за зустрічним позовом) ОСОБА_2 про відвід судді з розгляду цивільної справи № 523/4780/21 за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні майном та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування Мирової угоди від 20.04.2010 року, визнання права власності та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 523/4780/21 за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні майном та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування Мирової угоди від 20.04.2010 року, визнання права власності та стягнення моральної шкоди.

В підготовчому засіданні відповідачка ОСОБА_2 подала заяву про відвід головуючої судді Кремер І.О. з розгляду даної цивільної справи.

Обґрунтовуючи подану заяву вказує на те, що в рамках розгляду даної справи, нею тричі подавалися заяви про забезпечення позову від 28.12.2023 року, 08.01.2024 року та від 11.03.2024 року та тільки за результатами розгляду третьої заяви судом було постановлено ухвалу від 13.03.2024 року про задоволення заяви про забезпечення позову. Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову від 28.12.2023 року та від 08.01.2023 року суддя виходила з того, що заява не містить належного обґрунтування необхідності забезпечення позову. Проте, у заявах ОСОБА_2 про забезпечення позову було чітко зазначено всі наявні підстави, які в сукупності з самою зустрічною позовною заявою дають належні підстави для її задоволення. Висновки судді у вказаних ухвалах суду не такими, що суперечать один одному. В ухвалі судді від 13.03.2024 року про забезпечення позову накладено арешт тільки на 1/2 частку майна, яка належить ОСОБА_3 , при цьому не визначено, на яку саме частку. Окрім того, суддя Кремер І.О. слухає справу за № 523/2941/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання коштів, отриманих у кредит та позики спільною сумісною власністю подружжя, стягнення частини виплачених грошових зобов`язань в порядку регресу. В рамках розгляду даної справи ухвалою судді від 13.03.2024 року було забезпечено позов та суддею допущені аналогічні порушення, що й у справі № 523/4780/21. Окрім того, суддя Кремер І.О. відкрила провадження у справі № 523/2941/24 з порушення строку, визначеного ст. 187 ЦПК України, а саме тільки на 21 день після здійснення авторозподілу даної справи. Окрім того, ОСОБА_2 вказувала на те, що нею було подано дисциплінарну скаргу на дії судді Кремер І.О. при розгляду справи № 523/4780/21 до Вищої Ради Правосуддя (№ Ф-616/0/7-24 від 25.01.2024 року, провадження № 99140). А тому, із викладених обставин вбачається заінтересованість суді у результатах розгляду даної справи, у зв`язку з чим суддя повинна заявити собі самовідвід з метою недопущення порушень ЗУ «Про запобігання корупції».

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні заперечила проти заяви про відвід головуючої судді Кремер І.О. та пояснила, що підстави, обставини, викладені у заяві про відвід судді є фактично не погодження із процесуальним рішенням головуючої судді про під час розгляду заяв ОСОБА_2 про забезпечення позову. Окрім того, дана заява є фактичним відображення обставин апеляційної скарги, яку гр. ОСОБА_2 подала на ухвалу про відмову у забезпеченні позову, яка наразі перебуває на розгляді в апеляційній інстанції.

Окрім того, представник ОСОБА_1 пояснила, що дії, як наразі вчиняє гр. ОСОБА_2 є її систематичними діями, аби унеможливити розгляд справи та відвести конкретного суддю від розгляду справи. Зокрема, під час розгляду інших справ, які стосувалися правовідносин між даними сторонами, гр. ОСОБА_2 навмисно писала скарги до Вищої Ради Правосуддя на конкретного суддю, в провадженні якого перебувала справи, а потім відразу заявляла такому судді відвід з підстав подачі нею скарги. Такі дії вчинялися задля того, аби врешті решт справа перейшла на розгляд до судді, який буде її влаштовувати. А тому, просила суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді, оскільки такий є необґрунтованим та безпідставним.

Заслухавши відповідачку за первісним позовом (позивачка за зустрічним позовом), представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), дослідивши матеріали заяви та справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу з огляду на наступні обставини.

Суд констатує, що в рамках розгляду даної справи 28.12.2023 року ОСОБА_2 було подано заяву про забезпечення позову за результатами розгляду якої ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.01.2024 року було відмовлено у задоволенні даної заяви.

08.01.2024 року, ОСОБА_2 було повторно подано аналогічну заяву про забезпечення позову з тих самих підстав.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.01.2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 було відмовлено та зазначено судом, що 28.12.2023 року ОСОБА_2 вже зверталася до суду із аналогічною заявою про забезпечення позову, за результатами розгляду якої ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.01.2024 року було відмовлено у задоволенні такої заяви та, відповідно, у вжитті заходів забезпечення позову. Із даною заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 звернулася 08.01.2024 року. У поданій заяві не було зазначено інших обставин, а ніж у заяві про забезпечення позову від 28.12.2023 року, так само не було додано інших доказів в підтвердження обставин, викладеній у даній заяві. Також у вказаній ухвалі судом було роз`яснено ОСОБА_2 вимоги ст. 44 ЦПК України щодо добросовісного користуватися учасниками справи їх процесуальними правами та про те, що зловживання процесуальними правами не допускається. З огляду на вище викладене, судом в ухвалі суду від 10.01.2024 року було зауважено учасників справи на їх обов`язок здійснення добросовісного користування своїми процесуальними правами, та зазначено, що у разі не погодження із процесуальним рішення суду, учасник справи має право у визначених законом випадках подати апеляційну скаргу на відповідну ухвалу суду за результатами розгляду поданої заяви чи клопотання.

Суд зазначає, що гр. ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10.01.2024 року про відмову у вжитті заходів забезпечення позову.

Однак, не зважаючи на оскарження ухвали суду від 10.01.2024 року, гр. ОСОБА_2 11.03.2024 року втретє звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, у якому остання зазначила про те, що 10.03.2024 року вона довідалася, що відповідач ОСОБА_3 виставив на продаж кафе бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » через сайт агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вартістю в 1150000,00 дол. США. Окрім того, 7 та 8 березня 2024 року до кафе бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » приходили представник ЗСУ з наміром огляду приміщення та укладення договору оренди за 1,00 грн. на рік, на підставі заяви ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, яку він направив електронною поштою.

Окремо суд зазначає, що про вказані обставини ОСОБА_2 не були зазначені ані у заяві від 28.12.2023 року, ані від 08.01.2024 року.

З огляду на те, що до даної заяви було долучено в якості доказу скрин із сайту агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з якого вбачалося, що на сайті відображене оголошення про продаж кафе бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » через сайт агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вартістю в 1150000,00 дол. США, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.03.2024 року клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову було задоволено частково та накладено арешт на 1/2 частку нежитлової будівлі кафе бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 .

Однак, як вбачається із заяви про відвід судді, яка розглядається, ОСОБА_2 не погоджується із вказаною ухвалою суду від 13.03.2024 року та вважає її незаконною.

Суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18), які суд в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Окрім того, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, при розгляді заяви про відвід встановлено, що підстави для відводу, на які посилається заявник, зводяться виключно до незгоди із прийнятим судом процесуальним рішенням, зокрема щодо розгляду заяв про забезпечення позову. Заява про відвід не містить відомостей, які могли б об`єктивно свідчити про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді Кремер І.О., а суб`єктивні висновки учасника цивільної справи внаслідок незгоди з процесуальними діями чи рішеннями суду самі по собі, за відсутності будь-яких інших доводів, не є такими відомостями.

Щодо твердження про неправомірність дій судді, на думку ОСОБА_2 , в рамках розгляду справи № 523/2941/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання коштів, отриманих у кредит та позики спільною сумісною власністю подружжя, стягнення частини виплачених грошових зобов`язань в порядку регресу, то суд зазначає, що такі не можуть підставою для відводу судді в рамках розгляду справи № 523/4780/21.

Щодо твердження заявника про те, що ОСОБА_2 було подано дисциплінарну скаргу на дії судді Кремер І.О. при розгляду справи № 523/4780/21 до Вищої Ради Правосуддя (№ Ф-616/0/7-24 від 25.01.2024 року, провадження № 99140), у зв`язку з чим вбачається заінтересованість суді у результатах розгляду даної справи та можуть бути допущені порушення ЗУ «Про запобігання корупції», суд констатує наступне.

Право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь яка особа (стаття 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Чинним законодавством не передбачено жодних обмежень права будь якої особи на звернення до ВРП із скаргою стосовно дисциплінарного проступку судді, в тому числі й обмежень щодо звернення учасника судового провадження з дисциплінарною скаргою до закінчення судового розгляду справи.

У зв`язку із цим, саме лише подання учасником судового провадження скарги на дії судді до ВРП не перешкоджає судді продовжувати судовий розгляд та виконувати обов`язок справедливо, безсторонньо та своєчасно вирішувати справу відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства та не спричиняє конфлікту інтересів.

Згідно з нормами ЗУ «Про запобігання корупції» для правильного застосування суддею заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у конкретному випадку необхідно встановлювати дві обов`язкові ознаки, які визначають поняття конфлікту інтересів у їх взаємозв`язку: наявність приватного інтересу судді; посадові повноваження судді.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватним інтересом є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

З огляду на викладене, факт звернення ОСОБА_2 до ВРП не створює конфлікт інтересів, який унеможливлює розгляд справи суддею Кремер І.О., позаяк не підпадає під поняття конфлікту інтересів, визначеного законом.

При цьому, що право подавати скарги на дії судді до ВРП можна віднести до одного із засобів контролю за діяльністю судді під час здійснення ним правосуддя, і в жодному разі можливість скористатися таким правом не є способом усунення певного судді від здійснення посадових обов`язків у конкретній справі за бажанням конкретних осіб.

За таких обставин, сама по собі скарга до ВРП на дії судді не створює конфлікту інтересів у розумінні чинного законодавства та не є підставою для задоволення заяви про відвід.

Існування інших обставин, які б свідчили про упередженість судді Кремер І.О. заявником не вказано та при розгляді заяви про відвід не встановлено.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

За умовами ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України).

У відповідності до абз. 3 ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи те, що заявник будь яких доказів, які б давали підстави сумніватися в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи суду не надала, заява про відвід є необґрунтованою та підставою для подання такої слугувала фактично незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, що не може бути підставою для відводу, суд приходить до переконання, що підстави для відводу головуючої судді Кремер І.О. у даній справі відсутні, у зв`язку з чим за приписами ч. 4 ст. 36 ЦПК України, суд вважає заяву про відвід необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 36, 40, 260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви відповідачки (позивачки за зустрічним позовом) ОСОБА_2 про відвід судді з розгляду цивільної справи № 523/4780/21 відмовити.

Розгляд цивільної справи № 523/4780/21 за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні майном та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування Мирової угоди від 20.04.2010 року, визнання права власності та стягнення моральної шкоди продовжити у діючому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 20 березня 2024 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер