Справа № 493/775/23
Номер провадження 2/504/780/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Вінської Н.В.,

за участю секретаря Коцар А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні смт.Доброслав в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути 5 перешкоди ОСОБА_1 у користуванні нерухомим майном, а саме: 1/2 житлового будинку загальною площею 174,5 кв.м, реєстраційний номер нерухомого майна 227, та 1/2 земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:0116, площею 0,1 га; прийняти заходи по усуненню перешкод для користування житлом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.10.2010 р. по 25.01.2020 р., в період шлюбу сторонами було придбано земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок загальною площею 174,5 кв.м., житловою площею 109,2 кв.м. який сторонами було побудовано на зазначеній вище земельній ділянці.

Рішенням Комінтернівського районним судом Одеської області від 06.02.2023 року визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено поділ зазначеного майна шляхом визнання за кожним з них права власності по одній другій у житловому будинку та земельній ділянці.

Однак, після винесення рішення від 06.02.2023 р., ОСОБА_2 продовжує проживати та користуватися зазначеною вище земельною ділянкою та всією площею житлового будинку, чим чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні зазначеними будинком та земельною ділянкою, яка в рівних частинах належить Позивачу та Відповідачу на праві приватної власності, що і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Ухвалою від 30.06.2023 року справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату та час судового засідання не з`явилась, будь яких клопотань чи заперечень до суду не надала.

Згідно з ч. 2ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 29.10.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, про що першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис -912.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 25.01.2020 р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано.

06.02.2023 року. Комінтернівським районним судом Одеської області було винесено рішення у справі № 504/9/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, зокрема земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та житлового будинку, що розміщений на даній земельній ділянці.

Зазначеним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: житловий будинок загальною площею 174,5 кв.м., житловою площею 109,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 227 та земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0116, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Здійснено поділ спільного майна, що є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом визнання за кожним з них права власності по одній другій у житловому будинку загальною площею 174,5 кв.м., житловою площею 109,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 227, та земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:0116, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. (постанова Верховного Суду України від 22.02.23 у справі № 489/3691/20).

Отже, обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Також відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Тому у цьому спорі за встановлення права користування позивачем житловим будинком ефективною є вимога про вселення, яка в повній мірі дозволяє відновити це право у разі його порушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.

Вказані висновки висловлені у правових позиціях, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таким чином оцінюючи пред`явлену позивачем на розгляду суду вимогу про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди для користування житлом та земельною ділянкою, суд приходить до висновку про неефективність такого способу захисту полущеного права, оскільки ухвалення рішення із зазначеним формулюванням не тягне за собою обов`язку відповідача ОСОБА_2 на вчинення конкретних дій або ж встановлення конкретних заборон вчиняти дії, що призведе до неможливості виконання такого рішення та контролю виконання рішення.

За таких обставин у задоволенні такої вимоги необхідно відмовити.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 141, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Вінська Н. В.