Справа № 595/2211/23
Провадження № 2/595/174/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024

м.Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області

В складі : головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі: Присташ П.Р.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, та залишення на його вихованні неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги мотивує тим, що у нього з відповідачкою склалися інші обставини життя, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Діти проживають разом із ним за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач починаючи з 21.04.2022 отримала дозвіл на проживання та на роботу у Великій Британії, тому більше часу проводить за кордоном і не має змоги займатися вихованням та доглядом спільних дітей. Відповідач не заперечує щодо проживання дітей з батьком, спір між ними відсутній.

Позивач та його представник у судовому засідання позов підтримали, з підстав наведених у ньому.

Відповідач у судовому засіданні позов визнала, просила позов задовольнити. Крім того, надала суду письмові пояснення, у яких зазначає, що 21.04.2022 вона отримала дозвіл на проживання та на роботу у Великій Британії, тому більше часу проводить за кордоном, і не має змоги займатися вихованням та доглядом спільних дітей. Діти перебувають на вихованні та утриманні батька позивача по справі. Позивач має належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дітей. В помешканні для дітей створено умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази, встановив наступні обставини.

Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

14 жовтня 2005 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 120, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області.

У даному шлюбі сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області).

В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Згідно ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Щодо позовної вимоги про залишення дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на вихованні позивача, то слід вказати наступне.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч.1,2 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Пояснення відповідачки, що вона більше часу перебуває за кордоном, і тому не має змоги займатися вихованням дітей, суд бере до уваги, проте вважає, що даний факт не є підставою для фактичного звільнення її від виконання обов`язків, а саме виховання дітей, покладених на неї, як на матір дітей.

Посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 15 січня 2020 року №200/952/18 суд оцінює критично, оскільки в зазначеній постанові йдеться про залишення дітей проживати з одним з батьків, в даній справі позивач заявляє вимогу про залишення дітей на вихованні. Поняття проживання та виховання не є тотожними та мають різну правову природу.

В зв`язку з наведеним, оскільки, виховання дитини є обов`язком батьків незалежно від того чи перебувають батьки в шлюбних відносинах, суд, визнає недоцільним покладати обов`язок виховання лише на одного з батьків, а тому така вимога до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,268,279 ЦПК України, ст.ст.24,56,104,105,112,141 СК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14 жовтня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 120.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 20.03.2024.

Суддя: Р. О. Содомора