КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/28826/21-ц

номер провадження: 22-ц/824/768/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Маслюка Андрія Анатолійовича на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року у складі судді Плахотнюк К.Г., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Метіда» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Метіда» (далі - ТОВ «Метіда») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики.

Позов мотивований тим, що 04 січня 2019 року між ТОВ «Метіда» та ОСОБА_1 було укладено договір безпроцентної позики (далі - Договір), за яким позивач надав відповідачу позику у розмірі 3 000 000 грн 00 коп., а відповідач зобов`язався у строк до 08 січня 2019 року повернути суму позики на поточний рахунок позивача.

В подальшому, між сторонами були підписані додаткові угоди до договору безпроцентної позики. Згідно з умовами додаткової угоди №6 від 02 лютого 2020 року відповідач зобов`язався повернути суму позики до 03 лютого 2020 року включно.

Позивач вказував, що 15 червня 2020 року відповідачем була підписана заява про визнання грошових вимог (боргу), якою він визнав безспірність вимог позивача у розмірі 3 000 000 грн 00 коп. Справжність підпису відповідача засвідчено приватним нотаріусом Авласовичем О.О.

Проте станом на день подання позову сума позики відповідачем не повернута.

З урахуванням наведеного, ТОВ «Метіда» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму боргу в розмірі 3 000 000 грн 00 коп. за договором безвідсоткової позики №27 від 04 січня 2019 року та стягнути суму судового збору в розмірі 45 000 грн 00 коп.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року позов ТОВ «Метіда» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Метіда» суму боргу за договором безвідсоткової позики №27 від 04 січня 2019 року в розмірі 3 000 000 грн 00 коп., судовий збір в розмірі 45 000 грн 00 коп., що разом складає 3 045 000 грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання та досягли згоди з усіх істотних умов договору безвідсоткової позики від 04 січня 2019 року. Позивач свої зобов`язання виконав, а саме перерахував на рахунок відповідача суму коштів, визначену умовами договору у розмірі 3 000 000 грн 00 коп. Доказів того, що відповідач повернув позичені кошти матеріали справи не містять. З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором безвідсоткової позики від 04 січня 2019 року в сумі 3 000 000 грн 00 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Маслюк А.А.подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Просить змінити рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 3 000 000 грн 00 коп., обмеживши суму стягнення за договором позики №27 від 04 січня 2019 року станом на дату постановлення - 20 жовтня 2022 року. Змінити мотивувальну частину рішення суду в частині обґрунтування, яке не відповідає дійсності - встановлення належним чином повідомлення відповідача про розгляд справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції стверджує, що повідомлення відповідача здійснювалися за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання та таке повідомлення здійснювалося судом за вказаною позивачем у позовній заяві адресою, за якою відповідач на той час вже не був зареєстрований.

Стверджує, що на веб-порталі судової влади України https://court.gov.ua не міститься викликів ОСОБА_1 у справі № 752/28819/21 на судове засідання 20 жовтня 2022 року, за результатами неявки на яке судом прийнято рішення про слухання справи за правилами ст..ст.280,281 ЦПК України.

Зазначає, що у оскаржуваному рішенні зазначається, що судовий виклик відповідача повернуто до суду з відміткою відділу поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», що є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони.

Так само безпідставно, виходячи з викладених вище обставин розгляду справи, ухвалою від 11 липня 2023 року у даній справі стверджується, що «за даними матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлявся про підготовче та судове засідання у справі за позовом ТОВ «Метіда» про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики №210 від 04 січня 2019 року, однак судові повістки повернуто на адресу суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення - інші причини та адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже вважає, що він не був повідомлений належним чином, визначеним ч.10 ст.187 ЦПК України про судове засідання, яке відбулося 20 жовтня 2022 року.

Вказує, що при постановлені оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було з`ясовано виконання договору безвідсоткової позики №27 від 04 січня 2019 року на дату постановлення такого рішення 20 жовтня 2022 року.

Представник ТОВ «Метіда» - адвокат Волосна Я.О. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що з наявної в матеріалах справи довідки про реєстрацію місця проживання особи, в якій Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА повідомив, що місцем проживання ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що в апеляційні скарзі адвокат Маслюк А.А. вказав адресу проживання відповідача ОСОБА_1 , яка вказана в позовній заяві та підтверджена відповідними державними органами. Тому вважає, що твердження представника відповідача про невстановлення місця проживання відповідача є неправдивим та спростовується матеріалами справи.

Також вказує, що відповідно до ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є, серед іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оскільки на поштовому відправленні проставлена відмітка пошти «адресат відсутній» 10 квітня 2022 року, то днем повідомлення відповідача про судове засідання є саме ця дата.

Ухвалою від 04 травня 2022 року підготовче провадження за позовними вимогами ТОВ «Метіда» закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 20 жовтня 2022 року, та направлено на адресу відповідача. Проте, поштове відправлення знову не було отримано у зв`язку з відсутністю адресата, а тому це відправлення вважається врученим у день проставлення вказаної відмітки, тобто 29 вересня 2022 року.

Крім того, вказує, що, прохаючи суд апеляційної інстанції змінити судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 3 000 000 грн 00 коп., обмежившись сумою заборгованості на дату постановлення рішення, представник відповідача не повідомляє суду, якою є сума заборгованості відповідача на день ухвалення оскаржуваного рішення. Тому представник відповідача не додав до апеляційної скарги доказів виконання відповідачем обов`язку по поверненню позики і такі докази відсутні.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 січня 2019 року між позивачем ТОВ «Метіда» (позикодавець) та відповідачем ОСОБА_1 (позичальник), укладено договір безпроцентної позики грошей №27, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п.2.1 цього договору, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. Розмір позики становить 3 000 000 грн 00 коп. Строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором та діє до 08 січня 2019 року включно. Повернення позики відбувається всією сумою одночасно.

Судом встановлено, що факт надання позивачем позики відповідачу підтверджується платіжним дорученням №210 від 04 січня 2019 року, засвідченим АТ «Айбокс Банк».

08 січня 2019 року між ТОВ «Метіда» та ОСОБА_1 була підписана додаткова угода №1 до договору, відповідно до якої сторони домовились про повернення позики в строк до 18 липня 2019 року включно.

18 липня 2019 року між ТОВ «Метіда» та ОСОБА_1 була підписана додаткова угода №2 до договору, відповідно до якої сторони домовились про повернення позики в строк до 16 серпня 2019 року включно.

16 серпня 2019 року між ТОВ «Метіда» та ОСОБА_1 була підписана додаткова угода №3 до договору, відповідно до якої сторони домовились про повернення позики в строк до 28 серпня 2019 року включно.

28 серпня 2019 року між ТОВ «Метіда» та ОСОБА_1 була підписана додаткова угода №4 до договору, відповідно до якої сторони домовились про повернення позики в строк до 20 березня 2020 року включно.

20 березня 2020 року між ТОВ «Метіда» та ОСОБА_1 була підписана додаткова угода №5 до договору, відповідно до якої сторони домовились про повернення позики в строк до 15 липня 2020 року включно.

02 червня 2020 року між ТОВ «Метіда» та ОСОБА_1 була підписана додаткова угода №6 до договору, відповідно до якої сторони домовились про повернення позики в строк до 03 червня 2020 року включно.

15 червня 2020 року відповідачем була підписана заява про визнання грошових вимог (боргу), яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авласович О.О. та зареєстрована в реєстрі за №288. Згідно з заявою ОСОБА_1 визнав укладення договору позики №27 від 04 січня 2019 року, розмір заборгованості та своїм підписом засвідчив, що ця заява є належним, допустимим та достатнім доказом безспірності вимог позикодавця до нього, як позичальника.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 і ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч.1, ч.2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Установивши, що між сторонами виникли цивільні правовідносини пов`язані із укладенням договору позики, де позикодавецем належним чином виконані свої зобов`язання в частині надання позичальнику суму позики, обумовленої умовами договору, та в матеріалах справи відсутні відомості про виконання умов договору позики з боку відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором безвідсоткової позики від 04 січня 2019 року в сумі 3 000 000 грн 00 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносини між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що повідомлення відповідача судом першої інстанції не здійснювалися за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, а відбувалось за вказаною позивачем у позовній заяві адресою, за якою відповідач на той час вже не був зареєстрований, не спростовують висновків суду першої інстанції про належне повідомлення відповідача, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1, 2 та 5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (ст.43 ЦПК України).

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного ст.6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (§ 25, 27 рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2011 року у справі «Trudov v. russia», заява № 43330/09).

Частиною 1 ст.8 ЦПК України визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Згідно з ч.ч.1, 2-5 ст.128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Частиною 8 ст.128 ЦПК України закріплено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч.5 ст.130 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», № 37666/13, § 6, 7 від 03 жовтня 2019 року).

Відповідач вважає, що його не було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, однак апеляційний суд вважає безпідставними відповідні доводи.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції ужив достатніх заходів щодо встановлення місцезнаходження/реєстрації відповідача та належного його повідомлення про дату, час і місце розгляду справи всіма способами, визначеними процесуальним законом.

Переглядаючи оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції встановив, що на момент звернення позивача до суду з позовом (листопад 2021 року) остання відома адреса реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 .

Крім того, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі районний суд отримав довідку про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 від Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА, відповідно до якого він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 05 червня 2014 року по 13 лютого 2020 року (а.с.31).

При цьому, подаючи клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та заяву про перегляд заочного рішення суду від 20 жовтня 2022 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Маслюком А.А. зазначено фактичне місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , також дану адресу було зазначено в апеляційній скарзі.

Інших адрес місця проживання чи реєстрації ОСОБА_1 в матеріалах справи не значиться.

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України)

Також судом першої інстанції 13 грудня 2021 року здійснено оголошення про виклик особи місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце реєстрації чи місце роботи якого не відоме про те, що ОСОБА_1 викликається в судове засідання на 04 травня 2022 року об 10 год 30 хв. (а.с.36).

Із урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений судом, оскільки його виклики до суду повернулись з відміткою відділу поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.38-39, 51).

Доводи апеляційної скарги про те, що на веб-порталі судової влади України https://court.gov.ua не міститься викликів ОСОБА_1 по справі № 752/28819/21 на судове засідання 20 жовтня 2022 року, то колегія суддів вважає, що вони не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції оскільки по справі встановлено, що ОСОБА_1 повідомлявся за адресою фактичного проживання, але повістки повертались з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням в силу вимог ст.128 ЦПК України.

Отже, апеляційний суд вважає безпідставними посилання апеляційної скарги про те, що справу розглянуто без належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд зазначає, що у даному випадку відсутні обов`язкові підстави для скасування судового рішення.

Також, відповідно до змісту ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено, що сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання та досягли згоди з усіх істотних умов договору безвідсоткової позики від 04 січня 2019 року. Позивач свої зобов`язання виконав, а саме перерахував на рахунок відповідача суму коштів, визначену умовами договору (3 000 000 грн 00 коп.). Доказів того, що відповідач повернув позивачеві кошти матеріали справи не містять.

Що стосується прохання в апеляційній скарзі про зміну рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 3 000 000 грн 00 коп., обмеживши суму стягнення за договором позики №27 від 04 січня 2019 року станом на дату постановлення - 20 жовтня 2022 року, апеляційний суд вважає його безпідставним, оскільки відповідачем не надано суду доказів того, що ним повернуто позивачеві кошти повністю або частково.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального права, а допущені судом порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи.

Тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маслюка Андрія Анатолійовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: