ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1982/24 Справа № 932/6841/23 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія Саламандра про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, заподіяного внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду, із уточненим 13 жовтня 2023 року, позовом до приватного акціонерного товариства Страхова компанія Саламандра (далі-ПрАТ СК Саламандра) про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, заподіяного внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову посилався на те, що 03 січня 2023 року у м.Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та належним йому автомобілем марки «Mazda CX-5», державний номерний знак НОМЕР_2 , у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2023 року ОСОБА_2 визнано винною у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП, за договором ОСЦПВНТЗ, в якому встановлено ліміт страхової суми на рівні 160000 грн. та франшизу у 2 600 грн., була застрахована у ПрАТ СК Саламандра. З огляду на те, що ПрАТ СК Саламандра виплатила йому страхове відшкодування у розмірі 34626,03 грн., що є не достатнім, оскільки розмір завданої йому шкоди становить 72046,71 грн, тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути недоплачене страхове відшкодування у розмірі 34829,68 грн., пеню у розмірі 3487,27 грн., та три відсотки річних у розмірі 242 грн., усього стягнути 38558,95 грн., також стягнути витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 3800 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 1 000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року у задоволенні позву відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини по даній справі. Вказував, що завдана йому шкода становить 72046,71 грн. та сплачена страховиком винної у ДТП особи сума у розмірі 34626,03 грн., з врахуванням ліміту відповідальності 160000 грн. є недостатньої. Позивач просив прийняти до уваги нові докази по справі, надані ним 26 січня 2024 року.

24 січня 2024 року від ПрАТ СК Саламандра надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказували, що доводи апеляційної скарги є хибними та надуманими. Жодних процесуальних порушень судом під час розгляду справи допущено не було, оскільки саме позивач повинен довести заявлені вимоги. Категорично заперечували проти витребування та прийняття до уваги нових доказів по справі, які позивачем на власний розсуд не було подано суду першої інстанції, що фактично було його процесуальним обов`язком.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2023 року винною у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 03 січня 2023 року, у м.Дніпро, за участю автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобілем марки «Mazda CX-5», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , визнано ОСОБА_2 та притягнуто останню до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 , згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , є власником автомобіля марки «Mazda CX-5» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку №1205/23 товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку ,заподіяного власнику КТЗ від 05 травня 2023 року, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин, колісного транспортного засобу автомобіль марки «Mazda CX-5» державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП складає 72046,71 грн. (без урахування складової ПДВ).

Відповідно до копії роздруківки з банківської платіжної системи, 19 липня 2023 року, на рахунок ОСОБА_1 , ПрАТ СК Саламандра було перераховано 34626,03 грн. відшкодування за ремонт автомобіля згідно страхового акту №0043581.01.23/1 та згідно договору страхування №211889319 від 06 листопада 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять жодних відомостей щодо встановленого договором страхування, на який посилається позивач, розміру (ліміту) страхового відшкодування, заявлені вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки суд позбавлений можливості, з огляду на приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначити межі відповідальності страхувальника та страховика.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в редакції станом на час виниклих між сторонами правовідносин, є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3).

Згідно статті 5 зазначеного Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Так, згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в редакції станом на час виниклих між сторонами правовідносин встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

Колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав ненадання позивачем відповідних доказів по справі.

Нові докази по справі, надані позивачем 26 січня 2024 року, а саме відповідь МТСБУ від 23 січня 2024 року наданої на запит адвоката, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18).

Надаючи відповідний доказ суду апеляційної інстанції без попереднього його надання для оцінки судом першої інстанції, апелянт поважність причин неподання до суду першої інстанції вказаного доказу не зазначає, в той же час колегія суддів зауважує, що цивільне процесуальне судочинство здійснюється, зокрема, на основі принципів змагальності та диспозитивності, що знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом або витребування відповідних доказів у сторін, які в силу вимог процесуального закону повинні самостійно довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема шляхом подання відповідних доказів, в той час як суд тільки оцінює надані сторонами матеріали.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров