Справа № 591/3931/23
Провадження № 2/591/657/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

встановив:

Позивач АТ «СЕНС БАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.07.2018 ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк» уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630966451 (кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позивальнику кредиту, проте позичальник зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 22.01.2023 заборгованість за кредитом становить 66732 грн. 59 коп.. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 66732 грн. 59 коп. та судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп.

Представник позивача в письмовій заяві позов підтримав повністю. Просить суд слухати справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 , його представник адвокат Маховик Р.В. в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі, а також відзив, в якому позовні вимоги не визнає, та зазначає, що позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, тому сума боргу є необґрунтованою, оскільки є недоведеним, з яких складових заборгованість нарахована. Вказує, що оригінал Розрахунку заборгованості за кредитом не скріплений печаткою банку, він не містить підпису керівника банку, головного бухгалтеру. Розрахунок підписаний особою, яка не приймає участі у справі, тобто особою, повноваження якої на підписання оригіналу документу належним чином не підтверджено. Крім того, розрахунок не містить: даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Щодо виписки по рахунку з кредитною картою за період з 06.07.2018року по 22.01.2023 року зазначає, що її не можливо ідентифікувати як таку, що відображає заборгованість за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630966451. В даній виписці відсутня інформація про те, що вказана заборгованість, якщо така взагалі існує, виникла внаслідок невиконання умов Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630966451. З виписки вбачається, що за наявності заборгованості за кредитом, позивачем неправомірно списувалась неустойка, тим самим штучно збільшувалась заборгованість кредиту. Тобто фактично банк самостійно брав кредит за відповідача та збільшував суму його заборгованості за тілом кредиту. Щодо Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії зауважує, що жодні розміри чи проценти неустойок, штрафів, комісій не погоджувались, але як видно з розрахунку заборгованості, лише неустойки (комісії та штрафу «графа 13») було погашено за рахунок відповідача на суму: 42541 грн. 40 коп.. Дані кошти списані неправомірно, так як мали бути погашені у третю чергу, після сплати суми кредиту на процентів. Щодо доказів отримання картки вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо видачі за вказаним договором платіжної картки (дата її видачі, її вид та строк дії) та встановлення відповідного кредитного ліміту на неї і його суми, а також відповідно і щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку на підставі Оферти від 06.07.2018 року. Підписана відповідачем Оферта взагалі не містить ніяких даних щодо погодження банком надання відповідачу банківських послуг, крім зазначення особистих даних та підпису відповідача. Щодо Угоди про обслуговування кредитної картки зауважує, що до позовної заяви взагалі не додано копії Угоди про обслуговування кредитної картки від 06.07.2018 року та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630966451, про яку зазначає позивач у додатках і на яку посилається як на підставу для обґрунтованості позову.

Правом подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Так, позивач посилається на те, що 06.07.2018 року ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк» уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630966451 (кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позивальнику кредиту, проте позичальник зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 22.01.2023 року заборгованість за кредитом становить 66732 грн. 59 коп..

Разом з цим, суд зауважує, що позовна заява містить лише загальну суму боргу - 66732 грн. 59 коп., але не містить обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, адже зазначена позивачем заборгованість складається із: тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, простроченого тіла кредиту, неустойки (комісії, штрафу). Розрахунок сум, що стягується повинен бути аргументованим, переконливим, зрозумілим для аналізу та подальшої оцінки судом, що достатньо підтверджує результат математичного розрахунку викладеного шляхом обчислення, підрахування, лічби конкретних сум заборгованості тощо. З огляду на що вимога про стягнення боргу у розмірі 66732 грн. 59 коп. є необґрунтованою належним чином у позові, оскільки є недоведеним, з яких складових вказана заборгованість складається і яким чином вона нараховувалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як на підставу підтвердження наявності факту заборгованості відповідача у розмірі 66732 грн. 59 коп. позивачем надано оригінал Розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 9). Вказаний Розрахунок не скріплений печаткою банку, він не містить підпису керівника банку, головного бухгалтеру. Розрахунок підписаний особою, яка не приймає участі у справі, тобто особою, повноваження якої на підписання оригіналу документу належним чином не підтверджено. На думку суду, даний розрахунок є документом, який власноручно створений стороною позивача та повністю залежать від його волі, про що також вказує орфографічна помилка у слові «Прос(т)рочене».

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Відповідно до змісту п. п. 57-59, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, саме виписки з особових рахунків клієнтів є різновидом регістрів обліку банку на підтвердженням виконаних за операцій та сум оборотів за його дебетом і кредитом, які, крім іншого, повинні містити прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1 та 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку.

Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Розрахунок заборгованості, наданий представником позивача, не є первинним обліковим бухгалтерським документом, а його зміст не відповідає Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", як наслідок, не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Крім того, розрахунок не містить: реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість; не скріплений печаткою банку, а тому не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Обґрунтований розрахунок повинен містити обчислення (суму боргу, ставки проценту, комісії, пені; початок періоду нарахування основного боргу або процентів, комісії, пені; закінчення періоду нарахування основного боргу або процентів комісії, пені; кількість днів прострочення, нарахування основного боргу або процентів, комісії, пені; розрахунок основного боргу або процентів, комісії, пені; розмір основного боргу або процентів, комісії, пені; підсумковий, загальний розмір заборгованості за всіма критеріями тощо), та порядок нарахування відповідних сум за кожним відмінним критерієм заборгованості (додавання, множення, нарахування процентів, підсумок тощо) та підстави такого нарахування, передбачені законом або умовами договору. Підсумковий, загальний розмір заборгованості за всіма критеріями розрахунок не містить.

Щодо виписки по рахунку з кредитною картою за період з 06.07.2018 року по 22.01.2023 року, то дійсно, вказану виписку неможливо ідентифікувати як ту, що відображає заборгованість за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630966451. В даній виписці відсутня інформація про те, що заборгованість виникла внаслідок невиконання умов Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630966451.

Крім того, статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:

1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом ;

2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;

3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Як вбачається із наданої позивачем виписки, то весь час банком списувались проценти за офердрафт, проценти за користування кредитом (покупки), проценти за прострочену заборгованість, проценти за користування кредитом (готівкові операції). Тобто за наявності заборгованості за кредитом, позивачем неправомірно списувалась неустойка, тим самим штучно збільшувалась заборгованість кредиту. Тобто фактично банк самостійно брав кредит за відповідача та збільшував суму його заборгованості за тілом кредиту, що також убачається з наданого позивачем виписки.

Як вбачається з Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії, жодні розміри чи проценти неустойок, штрафів, комісій не погоджувались, але як видно з розрахунку заборгованості, лише неустойки (комісії та штрафу «графа 13») було погашено за рахунок відповідача на суму: 42541 грн. 40 коп.. Дані кошти списані неправомірно, так як мали бути погашені у третю чергу, після сплати суми кредиту на процентів.

Згідно розділу ІІ «Умови обслуговування Кредитної картки» Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 06.07.2018 року, ОСОБА_1 пропонує Банку відкрити поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, просить повідомити реквізити рахунку, випустити міжнародну платіжну картку строком дії 3 (три) з моменту випуску. Що малось на увазі, 3 дні, 3 місяці чи 3 роки в Оферті не зазначено, у зв`язку з чим істотні умови договору не погоджено.

У розділі ІІІ «Умови надання Кредитної лінії» Оферти визначено, що зобов`язання банку є відкличними, тобто визначено безумовне право банку в односторонньому порядку відмовитися від подальшого виконання взятих на себе зобов`язань.

При цьому жодної інформації та доказів того, яким чином було задоволено оферту ОСОБА_1 і щодо яких саме послуг та відповідно до якого тарифного плану, а також видачі відповідачу за цим договором платіжного інструменту (банківської картки), матеріали справи не містять.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо видачі за вказаним договором платіжної картки (дата її видачі, її вид та строк дії) та встановлення відповідного кредитного ліміту на неї і його суми, а також відповідно і щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку на підставі Оферти від 06.07.2018 року. Підписана відповідачем Оферта взагалі не містить ніяких даних щодо погодження банком надання відповідачу банківських послуг, крім зазначення особистих даних та підпису відповідача.

Отже Позивач мав довести, що банком було прийнято рішення не лише про видачу картки із встановленням ліміту, а й що така картка видавалася відповідачу і ним була отримана, натомість в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач отримав платіжну картку та здійснював користування коштами.

Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та наявність заборгованості за наданим кредитом, матеріали справи не містять.

Будь-яких доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитної картки, зарахування на цю картку суми кредиту, зняття таких коштів відповідачем, та інших доказів які б підтверджували факт отримання кредитних коштів відповідачем та користування ними, до позовної заяви не надано. Сам по собі розрахунок заборгованості не є доказом надання кредиту, наявності заборгованості та її розміру, оскільки не є первинним документом, що може підтвердити наявність заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 06.07.2018 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630966451 без посилань на будь-які інші докази. Позивач не посилається зокрема на Оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, на акцепт на укладення договору тощо. Документи з такими назвами взагалі на згадуються у позовній заяві.

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

До позовної заяви взагалі не додано копії Угоди про обслуговування кредитної картки від 06.07.2018 року та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630966451, про яку зазначає позивач і на яку посилається як на підставу для обґрунтованості позову.

Що стосується наданого Паспорту споживчого кредиту, суд зазначає наступне:

Зміст поняття паспорту споживчого кредиту розкрито законодавцем у статті 9 Закону України «Про споживче кредитування».

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Тобто ознайомлення позичальника з паспортом споживчого кредиту та його підписання свідчить про його ознайомлення з пропозиціями кредитодавця та виконання банком свого обов`язку з належного інформування клієнта про наявні кредитні портфелі, відповідно до вимог зазначеного Закону.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Наведена вище оцінка паспорту споживчого кредиту повністю узгоджується із правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20, в якій Об`єднана палата Касаційного цивільного суду відступила від раніше зроблених висновків у цій категорії спорів.

Даний правовий висновок Верховного Суду знайшов своє подальше закріплення і застосування у судовій практиці суду касаційної інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 313/181/21, провадження № 61-20039св21; від 15 червня 2022 року у справі № 383/418/20, провадження № 61-397св21; від 15 червня 2022 року у справі № 333/5483/20, провадження № 61-13959св21.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У зв`язку з наведеним позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11 -13, 81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 21 лютого 2024 року.

СУДДЯ А.Я.КЛИМЕНКО