справа № 757/2735/14-ц головуючий у суді І інстанції Батрин О.В.
провадження № 22-ц/824/5720/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Капітал», до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом та просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №014/2547/82/62144 від 10 жовтня 2007 року у розмірі 211 483 грн. 36 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 жовтня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/2547/82/62144, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 15 000 грн. зі сплатою 24% річних та зі строком погашення кредиту - не пізніше 10 жовтня 2010 року. З метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання 10 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність разом з позичальником перед позивачем за невиконання ОСОБА_3 зобов`язання. Однак, відповідачі не виконують умови кредитного договору, не погашають кредит та не сплачують проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 23 грудня 2013 року утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 211 483 грн. 36 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 15 000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 22 329 грн. 86 коп., пені за прострочення погашення кредиту та відсотків у розмірі 174 153 грн. 50 коп.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2014 року позов ПАТ «Райффазен Банк Аваль» задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що при розгляді справи в суді першої інстанції було порушено її право бути повідомленою про місце, дату і час судового засідання, внаслідок чого рішення було прийняте за її відсутності. Крім того, відповідач вказує, що позивачем подано позов до відповідачів 06 лютого 2014 року, а враховуючи те, що, як стало відомо з позову, який міститься в матеріалах справи, позивач надав відповідачу-1 кредит на 36 місяців з 10 жовтня 2007 року по 10 жовтня 2010 року, тобто про порушення свого права позивач дізнався 10 жовтня 2010 року. Тобто, позивач звернувся до суду після закінчення строку позовної давності, який сплив 10 жовтня 2013 року. Крім того, судом першої інстанції не досліджувались та не взяті до уваги норми діючого законодавства щодо підстав припинення поруки. Згідно з п. 4.1 Договору поруки від 10 жовтня 2007 року до кредитного договору від 10 жовтня 2007 року №014/2547/82/62144, який міститься в матеріалах справи і на який позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, порука за зазначеним договором припиняється, якщо «Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя (ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України)». Як було зазначено вище позивачем подано позов до відповідачів 06 лютого 2014 року, а позивач надав відповідачу-1 кредит на 36 місяців з 10 жовтня 2007 року по 10 жовтня 2010 року, тобто про порушення свого права позивач дізнався 10 жовтня 2010 року. Трирічний термін для пред`явлення вимог до поручителя сплив 10 жовтня 2013 року, в зв`язку з чим порука вже до звернення позивача з позовом припинилася в силу закону та умов договору поруки, на який посилається позивач. Крім того, позивачем неправильно розрахована сума заборгованості, оскільки пеня ним нараховувалась в порушення норм ст. 266 ЦК України також і після спливу строку позовної давності, тобто, після 10 жовтня 2013 року і по 23 грудня 2013 року. Крім того, відсутність доказів, які підтверджують, що відповідач-1 отримав кредитні кошти, не дає підстав вважати заочне рішення у справі № 757/2735/14-ц законним та обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «ФК «Профіт Капітал», який є правонаступником позивача, вказує про те, що у апеляційній скарзі апелянт піднімає питання про порушення строків позовної давності та просить про їх застосування, проте із таким не можливо погодитись зважаючи на те, що апелянт є поручителем та не наділена для цього достатніми правами та повноваженнями.

Крім того, ПАТ «ФК «Профіт Капітал» вказує про те, що апелянт, обраховуючи строк на апеляційне оскарження, невірно застосувала норми процесуального права та помилково дійшла висновку, що строк на апеляційне оскарження заочного рішення від 31 березня 2014 року спливає 25 травня 2023 року. У даному випадку, важливо звернути увагу, що заочне рішення ухвалено судом ще в 2014 році, а тому тридцятиденний строк, який обраховано апелянтом у даному випадку не може бути вірним, так як не відповідає строкам передбаченим у реченні другому частини четвертої статті 287 ЦПК України, так як спеціальне правило про початок відліку строку на апеляційне оскарження заочного рішення застосовне лише до тих рішень, які суд ухвалив за правилами, що діють з 15 грудня 2017 року. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16.

Разом з тим, доводи щодо пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження заочного рішення є необґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції 09 січня 2023 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2014 року залишено без задоволення.

У відповідності до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Таким чином, враховуючи особливості заочного розгляду справи та порядку перегляду заочного рішення, передбачені частиною четвертою статті 287 ЦПК України, останнім днем на подання апеляційної скарги на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2014 року, після винесення судом першої інстанції ухвали від 25 квітня 2023 року про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, було 25 травня 2023 року.

Апеляційну скаргу на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2014 року ОСОБА_1 подала 25 травня 2023 року, тобто, у межах встановленого законом строку.

Відповідні висновки щодо застосування судами норм процесуального права містяться у висновках Верховного Суду, зокрема у постановах від 19 грудня 2018 року у справі №2610/27835/2012, від 01 грудня 2021 року у справі №2-4679/08, від 14 червня 2023 року у справі №450/2209/15.

Посилання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16 є необґрунтованими, оскільки відповідні висновки не є релевантними до обставин у справі, що переглядається.

Так, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові дійшла до наступних висновків:

«28. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).

29. З огляду на наведені приписи у випадку, якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та з цієї причини залишив без задоволення останню, особа може оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення, обґрунтувавши, зокрема, поважність причин для пропуску такого строку. Передбачене у реченні другому частини четвертої статті 287 ЦПК України спеціальне правило про початок відліку строку на апеляційне оскарження заочного рішення застосовне лише до тих рішень, які суд ухвалив за правилами, що діють з 15 грудня 2017 року.».

Отже, висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16 вказують про спеціальне правило про початок відліку строку на апеляційне оскарження, що стосується саме початку відліку строку з моменту винесення ухвали про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення. Речення друге частини четвертої статті 287 ЦПК України не містить висновків саме щодо тривалості строку на апеляційне оскарження заочного рішення.

Відтак, доводи ТОВ «ФК «Профіт Капітал» про те, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження заочного рішення є необґрунтованими та не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просить замінити позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Разом з тим, зазначене клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження №14-37ц20) зазначено, що суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами (пункт 31).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року у зазначеній справі замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал».

Враховуючи зазначене, оскільки судом першої інстанції на стадії виконання оскаржуваного рішення було замінено сторону виконавчого провадження, зокрема, сторону стягувача, апеляційний суд не вбачає за необхідне додатково замінювати сторону позивача у зазначеній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/2547/82/62144, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 15 000 грн. зі сплатою 24% річних та зі строком погашення кредиту - не пізніше 10 жовтня 2010 року (а.с. 8-12).

З метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання 10 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність разом з позичальником перед позивачем за невиконання ОСОБА_3 зобов`язання (а.с. 13-16).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі повідомлялися позивачем про необхідність виконання кредитного договору та погашення кредитної заборгованості, проте такі повідомлення ними залишені без відповідного реагування. За таких обставин, коли вказані умови кредитного договору відповідачі не виконують належним чином, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідачів на користь позивача суми кредитної заборгованості у солідарному порядку.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вказує про те, що 10 жовтня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/2547/82/62144, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 15 000 грн. зі сплатою 24% річних та зі строком погашення кредиту - не пізніше 10 жовтня 2010 року.

З метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання 10 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність разом з позичальником перед позивачем за невиконання ОСОБА_3 зобов`язання.

Згідно з п. 6.5 кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом, штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями кредитного договору, позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов`язань, зазначених у цьому договорі (п. 9.2 кредитного договору).

Оскільки відповідачі не виконували умови кредитного договору, то станом на 23 грудня 2013 року утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 211 483 грн. 36 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 15 000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 22 329 грн. 86 коп., пені за прострочення погашення кредиту та відсотків у розмірі 174 153 грн. 50 коп.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з позовом до боржника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається зі змісту договору поруки, зокрема п. 4.1 договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами (дата Договору) і діє до повного виконання Боргових Зобов`язань за Кредитним Договором. Відповідальність Поручителя припиняється лише після виконання Боргових Зобов`язань в повному обсязі. Також порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя (п.4 ст.559 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 4.2. сторони договору встановлюють, що строк та умови виконання цього Договору можуть бути переглянуті Сторонами лише з їх письмової згоди.

З матеріалів справи не вбачається, що між сторонами у письмовому вигляді були переглянуті строк та умови договору поруки.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, в п. 1.2 визначено, що кредит надається на 36 місяців з 10 жовтня 2007 року по 10 жовтня 2010 року.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням боргового зобов`язання, враховуючи умови договору поруки, зокрема п. 4.1 банк повинен був в межах трирічного терміну пред`явити вимоги до поручителя, тобто, до 10 жовтня 2013 року. Разом з тим, банк зазначених вимог не виконав, та пред`явив вимоги до поручителя - ОСОБА_1 , за межами трирічного терміну. Вимога про виконання грошового зобов`язання направлена ОСОБА_1 13 січня 2014 року (а.с. 20). Позов про стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлено банком 21 січня 2014 року. Враховуючи зазначене, порука ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/2547/82/62144 є припиненою.

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може (див. постанову Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14).

Відтак, права пред`явлення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителя у банку не було, як і не було підстав у суду першої інстанції до задоволення таких позовних вимог.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув уваги та задовольняючи позовні вимоги до поручителя, неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції в зазначеній частині не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду у відповідній частині та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Боржником ОСОБА_3 рішення суду не оскаржувалось, а, відтак, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3 в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги відповідач сплатила судовий збір у розмірі 3 172 грн. 25 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з позивача пропорційно до задоволених вимог (1/2), а саме у розмірі 1 586 грн. 13 коп. (3 172,25/2).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2014 року в частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_1 скасувати та прийняти нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ КАПІТАЛ», до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В іншій частині заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ КАПІТАЛ», місце знаходження: вул. Набережна Лугова, 8, м. Київ, ідентифікаційний код - 39992082, на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , та судовий збір у розмірі 1 586 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят шість) гривень 13 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.