Ухвала

04 березня 2024 року

м. Київ

справа № 527/2028/21

провадження № 61-126ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до малолітнього ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , Глобинської міської ради Полтавської області, треті особи: орган опіки і піклування Глобинської міської ради в особі служби у справах дітей, приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночка Валентина Михайлівна, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до малолітнього ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , Глобинської міської ради Полтавської області, треті особи: орган опіки і піклування Глобинської міської ради в особі служби у справах дітей, приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночка В. М., про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , а саме земельної ділянки, розміром 0,2084 га на підставі державного акту ПЛ № 186594 від 07 квітня 2005 року з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» та земельної ділянки розміром 0,1 га на підставі державного акту ПЛ № 186593 від 07 квітня 2005 року з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд». Вказані державні акти зареєстровані в книзі записів державних актів на право власності на землі та право постійного користування землею, договорів оренди землі № 41 та № 40.

З метою присвоєння кадастрового номеру вказаним земельним ділянкам та внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру в квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до відділу у Глобинському районі ГУ Держкогеокадастру у Полтавській області, який згідно рішення № РВ-012 від 21 квітня 2021 року відмовив позивачці у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки наявний перетин з ділянкою з кадастровим номером :50:005:2579, площа співпадіння 7,6532 % та перетин з ділянкою з кадастровим номером :50:005:2739 площа співпадіння 19,8453 %.

Наявність перетину ділянок порушує право позивачки на землю, оскільки вона як власник позбавлена можливості провести державну реєстрацію права власності у встановленому законом порядку.

Позивачка зазначала, що в позасудовому порядку по факту накладення земельних ділянок із власником земельної ділянки з кадастровим номером :50:005:2739 ОСОБА_5 досягти згоди не вдалося. Оскільки остання набула права власності, на спірну ділянку 0,05 га на підставі рішення Глобинської міської ради Полтавської області (64 сесія першого скликання) № 1530 від 05 листопада 2020 року з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», державна реєстрація права власності на неї проводилось 17 листопада 2020 року, тому позивач вважає, що оскільки її право власності на земельні ділянки згідно державних актів виникло у 2005 році, то всі інші акти органів місцевого самоврядування та інших установ щодо оформлення права на суміжні земельні ділянки після 2005 року повинні прийматися із врахуванням її права власності і можливості нею реалізувати право власності шляхом вільного використання належних їй земельних ділянок. Вважає, що набуття ОСОБА_5 права на спірну земельну ділянку у 2020 році відбулось із порушенням її прав як первинного власника, оскільки на частині належній їй ділянці наявний перетин 19,8453 %.

В подальшому, ОСОБА_1 дізналася, що ОСОБА_5 31 серпня 2021 року подарувала земельну ділянку з кадастровим номером :50:005:2739 малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 просила:

визнати недійсним та скасувати рішення 64 сесії 1 скликання Глобинської міської ради Полтавської області № 1530 від 05 листопада 2020 року «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_5 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0500 га з кадастровим номером :50:005:2739, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: АДРЕСА_1 , з метою передачі у власність»;

скасувати державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням права власності на земельну ділянку, площею 0,05 га, з кадастровим номером :50:005:2739, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206;

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :50:005:2739 від 31 серпня 2021 року № 1337, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночкою В. М.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2023 року у складі судді: Павлійчук А. В., позов ОСОБА_1 задоволено:

визнано недійсним та скасовано рішення 64 сесії 1 скликання Глобинської міської ради Полтавської області № 1530 від 05 листопада 2020 року «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_5 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0500 га з кадастровим номером :50:005:2739, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: АДРЕСА_1 , з метою передачі у власність.»;

скасовано державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням права власності на земельну ділянку пл. 0,05 га. з кадастровим номером :50:005:2739, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206.

визнано недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :50:005:2739 від 31 серпня 2021 року № 1337 посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночка Валентина Михайлівна;

вирішено питання про розподіл судових витрат;

скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2021 року (справа № 527/2028/21, провадження № 2-з/527/56/21), а саме скасовано арешт на земельну ділянку площею 0,0500 га. з кадастровим номером :50:005:2739, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

сформована земельна ділянка, якій кадастровим реєстратором присвоєно кадастровий номер :50:005:2739 має перетин із земельною ділянкою позивача по справі, яка сформована до 2004 року та передана позивачу у власність відповідно до діючого на той час законодавства. Таким чином Глобинська міська рада Полтавської області при прийнятті рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 не дослідила питання, що на місці розташування земельної ділянки на яку претендувала остання, фактично вже сформована земельна ділянка, яка на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 .. На час прийняття рішення земельна ділянка позивача не була внесена до Державного земельного кадастру, але відповідач повинен був володіти зазначеною вище інформацією, а тому при наданні дозволу на розробку проєктної документації порушив право власності позивача по справі;

рішення Глобинської міської ради Полтавської області від 05 листопада 2020 року було прийняте з порушенням норм чинного законодавства, сформована земельна ділянка :50:005:2739 фактично містить частину площі сформованої земельної ділянки, яка належить позивачу у справі, їх площа співпадає на 19,8453 %, зазначена обставина перешкоджає позивачу зареєструвати належне їй право власності на землю у встановленому законом порядку, тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Додатковим рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 04 липня 2023 року у складі судді: Павлійчук А. В., стягнуто з ОСОБА_3 в особі законного представника (батька) ОСОБА_4 , Глобинської міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 солідарно витрати на правничу допомогу адвоката та на проведення судової земельно технічної експертизи у розмірі 14 000 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

оцінивши надані докази на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат, врахувавши задоволення позовних вимог, складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника позивача та стягнення солідарно із відповідачів на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн та на проведення судової земельно - технічної експертизи у розмірі 7 000 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Грущенко С. Г. задоволено. Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2023 року та додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 липня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Бибика В. А. про розподіл судових витрат відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що

передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку;

у частинах другій, третій статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів;

у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 466/1058/15-ц (провадження № 61-6732св22) зазначено, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо;

апеляційний суд зазначив, що у спірних правовідносинах питання щодо визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладення земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки потребують спеціальних знань і мають бути підтверджені висновком судової земельно-технічної експертизи. Даний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 206/1658/20, провадження № 61-8056св21. У постанові від 16 червня 2021 року у справі № 372/6016/13-ц Верховний Суд вказав, що належним доказом, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок може бути лише висновок земельно-технічної експертизи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначила, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право позивачки порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які беззаперечно вказували б, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста;

як вбачається з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що передається у власність ОСОБА_5 , а саме акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 25 червня 2020 року, суміжні землевласники, в тому числі і позивач, погодили межі земельної ділянки, претензій до існуючих меж не заявляли;

ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2022 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу. Згідно висновку експерта № 33 від 02 серпня 2022 року за результатами проведення земельно-технічної експертизи, складеного судовим експертом Федоровим Д. В., з`ясовано, що за даними Державного земельного кадастру перетин земельних ділянок ОСОБА_1 : 1) площею 0,2084 га кадастровий номер :50:005:0458 (Державний акт серія ПЛ № 186584 від 07 квітня 2005 року); 2) площею 0,1000 га кадастровий номер :50:005:0457 (Державний акт серія ПЛ № 186583 від 07 квітня 2005 року) - із земельною ділянкою у власність ОСОБА_3 , площею 0,0500 га кадастровий номер :50:005:2739 - відсутній. Положення вказаних земельних ділянок ОСОБА_1 занесені до Державного земельного кадастру з помилками і не відповідає адресі: АДРЕСА_1 , що унеможливлює визначення фактичного положення цих земельних ділянок. Тому апеляційний суд зробив висновок, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів, а саме накладення земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача, на земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності позивачу;

ураховуючи скасування рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2023 року, апеляційний суд зробив висновок, що додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 липня 2023 року також необхідно скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.

ОСОБА_1 26 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 19 січня 2024 року ці недоліки було усунуто, зокрема, подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В уточненій касаційній скарзі щодо підстав касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає, зокрема, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункти 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (частина третя статті 411 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Окрім цього, аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України. ОСОБА_1 не обґрунтовує передбачених пунктами 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень (суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів). ОСОБА_1 не обґрунтовує, яке саме ним було заявлено клопотання, яке суд відхилив, та щодо встановлення яких саме обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, воно було заявлено. Окрім цього, особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує, на підставі яких саме недопустимих доказів суд встановив обставини (та які саме), що мають суттєве значення, та чому ці докази є недопустимими. Сама по собі вказівка на те, що суд першої інстанції при задоволенні клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи самостійно змінив питання, поставлене експерту не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження та не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Тому особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року в частині підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктами 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат