Справа № 489/8643/23
Номер провадження 2/489/660/24
20 березня 2024 року місто Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа Миколаївська філія Товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості» про визнання дійсним договору міни, визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру
ОСОБА_1 у позові зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її син ОСОБА_4 . Спадкодавець ОСОБА_4 також постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, тобто на частку вище вказаної квартири. ОСОБА_4 заповіту не залишав, тому і спадкоємців за заповітом після його смерті не має. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Спадщина після смерті ОСОБА_4 була прийнята позивачем, оскільки ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Барсковим А.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що договір міни належної позивачу та спадкодавцям квартири був зареєстрований Миколаївською філією Товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості», тому не є належним правовстановлюючим документом, а також вказаний договір укладено з порушенням вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Крім того, на теперішній час не можливо укласти нотаріальний договір про виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, оскільки двоє з трьох набувачів зазначеної квартири померли. Вирішення цього питання можливе виключно в судовому порядку. При укладенні Договору №59/2 міни квартирами від 26.09.1996 сторони не знали вимог чинного законодавства, були юридично необізнаними, тому повністю довіряли працівникам біржі, які допустили реєстрацію договору на біржі, а не його нотаріальне посвідчення. Договір №59/2 міни квартирами від 26.09.1996 був укладений з доплатою 1500 грн., яка була передана відповідачу. Сторони вказаного договору домовилися про усі істотні умови договору і відбулося повне його виконання. Позивач вважає, що частки кожного співвласника квартири АДРЕСА_1 є рівними. У зв`язку з неуважністю працівників Миколаївської філії Товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості» у Договорі №59/2 міни квартирами від 26.09.1996 не вказано частки кожного із співвласників вище вказаної квартири.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, відзив до суду не подав.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05.01.1962, вбачається, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
Згідно з копією свідоцтва про народження від 04.05.1993, матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 27.11.1992, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .
З копії відповіді з Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1562 від 14.12.2023 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі Договору міни від 26.09.1996, укладеного на Миколаївській філії Товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості», зареєстрованого БТІ 30.09.1996.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_3 не зареєстрована.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Вказаний договір міни квартирами укладено 26.09.1996, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) в статтях 241, 242 якого зазначено, що кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.
В ст. 227 ЦК УРСР передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Відповідно до ч.1 ст. 355 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно з ч. 2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
В ч.2 ст. 372 ЦК України зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
З п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 344/8200/14-ц від 20.11.2019 відповідно до припису частини другої статті 370 ЦК України закон встановлює презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Дана презумпція може бути спростована домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.
Суд вважає, що частки ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , є рівними (по 1/3 частці за кожним), оскільки інше не було встановлено домовленістю між ними, не встановлено законом, рішенням суду.
У спростування зазначених позивачем доводів відповідачем будь-яких доказів не надано.
На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що необхідно визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 ) по 1/3 частці за кожним.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Визначити частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 ) по 1/3 частці за кожним.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП - встановити не можливо, адреса: АДРЕСА_5 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.03.2024.

Суддя В. В. Кокорєв