РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/346/24

Номер провадження 2/495/378/2024

16 лютого 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди договору купівлі-продажу дійсним та права власності на житловий будинок, суд

ВСТАНОВИВ:

12.01.2024 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі Позивач) до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про визнання угоди договору купівлі-продажу дійсним та права власності на житловий будинок, у якому просить:

- визнати договір № 1767/5 купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , дійсним; та

- визнати за позивачем право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: глин. житловий будинок літ. «А», житловою пл. 42.3 кв.м, саман. сарай літ. «В», 1/2 саман. 1/2 шлакоб.сарай літ. «Г», цегл. вбиральня літ. «Е», споруди № 1-6, (зареест. зем. ділян. пл. 838 кв.м,).

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 серпня 1998 року позивач придбав житловий будинок АДРЕСА_1 за 8 383,00 гривні, оформивши договір № 1767/Б купівлі-продажу нерухомого майна в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі.

Про те, що необхідно додатково реєструвати біржовий договір у нотаріальній конторі позивачу відомо не було і, тим більше, що в п. 8 Договору містить посилання на ст. 227 ГК України, що передбачає реєстрацію договору в МБТИ м. Білгород-Дністровського.

Частина 1 статті передбачає нотаріальне посвідчення договору і якщо в договорі це зазначено, то позивач зрозумів, що біржовий договір купівлі-продажу нерухомості прирівнюється до нотаріального.

Крім того, частина 3 пункти 12 Договору конкретно вказує на те, що «Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає».

Відповідно до Закону України «Про державний збір» позивачем зроблений даний обов`язковий платіж, про що в пункті 12 Договору мається відповідний запис.

Оскільки позивач зі своєї сторони виконав усі умови договору, то вважає, що у відповідності зі ст. 47 п. 2 ГК України він вправі вимагати визнання дійсним договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.02.2024 року провадження по справі було відкрито.

Позивач у судове засідання не з`явився, його представник надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про розгляд без її участі, з позовом згодна.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 11.08.1998 року на Одеській торговій біржі між ОСОБА_2 /відповідачем/ та ОСОБА_1 /позивачем/ укладений Договір № 1767/Б купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: глин. житловий будинок літ. «А», житловою пл. 42.3 кв.м, саман. сарай літ. «В», 1/2 саман. 1/2 шлакоб.сарай літ. «Г», цегл. вбиральня літ. «Е», споруди № 1-6, (зареест. зем. ділян. пл. 838 кв.м), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом № 2-228 від 17.01.1992 року, засвідченого Білгород-Дністровської державною нотаріальною конторою Одеської області та зареєстрованого в Білгород-Дністровському МБТІ за реєстровим № 4904 від 17.01.1992 року.

Договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» про що був зроблений запис у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер № 1767/Б від 11.01.1998 року.

Вказаний Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1767/Б від 11.01.1998 року було зареєстровано Білгород-Дністровським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 28.08.1998 року в реєстровій книзі № 37-4904, інвентаризаційна справа № 6478, про що свідчить відповідний штамп в Договорі.

Нотаріально договір купівлі-продажу не був посвідчений.

28.08.1998 року було виготовлено технічний паспорт на жилий будинок індивідуального жилого фонду, замовником якого є ОСОБА_1 /позивач/, житловий будинок складається з: житловий будинок літ. «А», житловою пл. 42.3 кв.м, саман. сарай літ. «В», 1/2 саман. 1/2 шлакоб.сарай літ. «Г», цегл. вбиральня літ. «Е», споруди № 1-6.

З технічної документації вбачається, що позивач є користувачем та власником вищезазначеного житлового будинку .

Згідно зі ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК України (у редакції 1963 року).

Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1957 ХІІ від 10.12.91 року, в редакції, що діяла на момент укладення вищевказаного спірного договору, угоди зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, станом на день укладення спірної угоди діяла правова колізія щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна від 11.08.1998 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_2 /відповідачем/ та покупцем ОСОБА_1 /позивачем/ .

Отже, держава цим самим визнала його право власності на нерухомість, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави вважати даний договір дійсним.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що укладений 11.08.1998 року Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1767/Б, може бути визнаний дійсним.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ніш документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 328, 392, 657 ЦК України, так як право власності вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ніш документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору, проте зміни у законодавстві, що мали місце раніше, призвели до фактичної неможливості проведення державної реєстрації права власності, суд вважає за необхідне встановити факт належності позивачу житлового будинку на праві власності.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, та підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 83, 200, 206, 223, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, ст. 45, 47, 48, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди договору купівлі-продажу дійсним та права власності на житловий будинок - задовольнити.

Визнати договір № 1767/5 купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: глин. житловий будинок літ. «А», житловою пл. 42.3 кв.м, саман. сарай літ. «В», 1/2 саман. 1/2 шлакоб.сарай літ. «Г», цегл. вбиральня літ. «Е», споруди № 1-6, (зареест. зем. ділян. пл. 838 кв.м.).

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Д. Анісімова