У х в а л а

4 березня 2024 року

м. Київ

Справа № 760/23802/19

Провадження № 61-528ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)

на постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивачка) до скаржника, ОСОБА_3 (далі - відповідач), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича (далі - приватний нотаріус) про визнання незаконними дій, визнання протиправним і скасування рішення, витребування майна та

в с т а н о в и в:

1. У серпні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати незаконними дії приватного нотаріуса з проведення 22 червня 2017 року державної реєстрації за скаржником права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 97,00 кв. м і житловою площею 63,90 кв. м (далі - квартира);

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса від 23 червня 2017 року (індексний № 35845263), згідно з яким 22 червня 2017 року він вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 21084358 про державну реєстрацію права власності на квартиру за скаржником на підставі договору іпотеки від 13 квітня 2007 року та договору про відступлення прав за договором іпотеки від 27 квітня 2017 року;

- витребувати квартиру у відповідача та передати її у власність позивачки.

Мотивувала позовні вимоги так:

- 13 квітня 2007 року позивачка уклала з Акціонерним комерційним банком «Форум» (далі - банк) кредитний договір № 0005/07/00-М (далі - кредитний договір), згідно з яким банк надав їй 220 000,00 доларів США кредиту з кінцевим терміном повернення 12 квітня 2022 року;

- для забезпечення виконання кредитного договору позивачка уклала з банком договір іпотеки, який посвідчив за реєстровим № 2542 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесник С. А. Згідно з цим договором позивачка передала в іпотеку належну їй квартиру;

- нещодавно позивачка дізналася, що право власності на її квартиру вже зареєстроване за відповідачем, який отримав її у дарунок від скаржника, а той у свою чергу набув право власності на неї як новий кредитор за кредитним договором та іпотекодержатель;

- приватний нотаріус зареєстрував право власності на квартиру за скаржником без достатніх правових підстав, з порушенням Закону України «Про іпотеку». Позивачка не укладала зі скаржником окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок передання йому у власність предмета іпотеки. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не означає волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння;

- запис про державну реєстрацію права власності на квартиру за скаржником внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відсутності рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Право власності зареєстроване 22 червня 2017 року, а рішення про проведення такої реєстрації прийняте лише наступного дня - 23 червня 2017 року;

- приватний нотаріус не мав права реєструвати право власності за скаржником, бо не вчиняв жодної нотаріальної дії з майном. Крім того, на підставі наказу Міністерства юстиції України від 20 червня 2017 року № 1979/5 приватному нотаріусу тимчасово заблокували доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- приватний нотаріус не мав права реєструвати право власності на предмет іпотеки за скаржником, бо недотриманий передбачений Законом України «Про іпотеку» порядок звернення стягнення на майно та реєстрації права власності. Нотаріусу не надали письмову вимогу про усунення порушень і документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем такої вимоги;

- на момент набуття скаржником права власності на предмет іпотеки не було оцінки останнього, а її наявність є обов`язковою згідно зі статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

2. 7 лютого 2023 року Солом`янський районний суд міста Києва ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову. Мотивував рішення так:

- наявність застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя у договорі іпотеки є самостійною підставою для набуття права власності на предмет іпотеки без необхідності укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя;

- хронологічна непослідовність часу реєстрації рішення про державну реєстрацію права власності та часу реєстрації самого права власності за скаржником (відкриття розділу) має технічну природу і не порушує прав позивачки;

- у матеріалах справи є копія вимоги про виконання порушеного зобов`язання від 10 травня 2017 року, яку скаржник направив на адресу позивачки цінним листом з описом вкладення та яку вона отримала особисто 16 травня 2017 року, а також звіт про оцінку квартири № AS 18-170818-071. Звіт датований 18 серпня 2017 року, тобто після реєстрації права власності на квартиру за скаржником. Це не може бути підставою для скасування реєстраційної дії, бо позивачка не довела факту порушення її прав (перевищення вартості квартири над розміром заборгованості, на погашення якої звернули стягнення);

- приватний нотаріус прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру відповідно до вимог чинного законодавства і права позивачки не порушив.

3. 24 листопада 2023 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про задоволення позову:

- визнав незаконними дії приватного нотаріуса з проведення 22 червня 2017 року державної реєстрації права власності на квартиру за скаржником;

- визнав протиправним і скасував рішення приватного нотаріуса від 23 червня 2017 року (індексний № 35845263), згідно з яким 22 червня 2017 року він вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 21084358 про державну реєстрацію права власності на квартиру за скаржником на підставі договору іпотеки від 13 квітня 2007 року та договору про відступлення прав за договором іпотеки від 27 квітня 2017 року;

- витребував квартиру у відповідача та передав у власність позивачки.

Мотивував так:

- враховуючи відсутність укладеного позивачкою із іпотекодержателем договору про задоволення вимог іпотекодержателя, ненадання такого окремого договору нотаріусу та залишення без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов іпотечного договору, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса з реєстрації за скаржником права власності на предмет іпотеки, власником якого залишалася позивачка, є протиправними.

- висновок щодо застосування норм права за подібних правовідносин викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 199/1276/17 та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 13 листопада 2020 року у справі № 303/4230/18. Згідно з цим висновком треба застосовувати Закон України «Про іпотеку» у редакції, чинній на дату укладення іпотечного договору;

- на момент державної реєстрації права власності на квартиру за скаржником приватний нотаріус не мав звіту про оцінку вартості предмета іпотеки, хоча таку оцінку треба було провести до вчинення реєстраційної дії. Це є істотною обставиною, що має юридичні наслідки для сторін забезпеченого іпотекою зобов`язання. Пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в якому є застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, слід застосовувати з урахуванням приписів статті 37 Закону України «Про іпотеку» (іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності);

- у звіті, який датований 18 серпня 2017 року, тобто після реєстрації права власності на квартиру за скаржником, її вартість визначена у сумі 599 625,87 грн, що значно нижче від розміру заборгованості позивачки за кредитним договором;

- скаржник не надав доказів інформування позивачки про вартість іпотечного майна, за якою відбулося зарахування вимог, тоді як ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, яку треба погоджувати з власником майна;

- Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц і від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц однозначно висловилася про необхідність надання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Відсутність такої оцінки на момент переходу права власності є підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем;

- скаржник не мав права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього. Тому не мав права і на розпорядження квартирою шляхом її дарування. З огляду на це дії приватного нотаріуса з державної реєстрації права власності на квартиру за скаржником є незаконними. Відчуження квартири особою, яка не мала на це права, без відома та згоди позивачки як власниці є протиправним;

- вимога про витребування квартири у відповідача та передання її у власність позивачки є похідною від вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за скаржником. Тому цю вимогу теж треба задовольнити.

4. 8 січня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2023 року та залишити в силі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 7 лютого 2023 року.Також подав клопотання, у якому просить зупинити виконання оскарженої постанови апеляційного суду «до розгляду касаційної скарги у справі № 760/23802/19 по суті» (далі - клопотання про зупинення виконання). Обґрунтував касаційну скаргу так:

- висновки суду апеляційної інстанції суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, які вона сформулювала у постановах від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19 (Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки), а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 369/16588/18 (державна реєстрація права власності на предмет іпотеки можлива у порядку, передбаченому договором іпотеки та статтею 37 Закону України «Про іпотеку», на підставі застереження в іпотечному договорі, яке за юридичними наслідками передбачає передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання);

- скаржник надав, а приватний нотаріус перевірив повний пакет необхідних документів для реєстрації права власності на предмет іпотеки за договором іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Враховуючи відсутність суперечностей, приватний нотаріус 22 червня 2017 року законно зареєстрував право власності на квартиру за скаржником. Підстав для скасування такої реєстрації немає. Це підтверджує висновок комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 7 вересня 2017 року, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 вересня 2017 року № 3260/7 (цей висновок склали за результатами розгляду скарги позивачки від 26 липня 2017 року, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 30 червня 2017 року за № Ц-341);

- у договорі іпотеки відсутня умова про те, що для набуття права власності на квартиру шляхом позасудового стягнення на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» треба провести та погодити з іпотекодавцем оцінку квартири. Те, що цю оцінку зробили після державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за скаржником, не може бути підставою для скасування такої реєстрації. Позивачка не довела факту порушення її прав. Приватний нотаріус діяв відповідно до приписів статей 10, 11, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, і жодних порушень не допустив;

- відповідач є добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України. Немає відомостей про те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 4 вересня 2017 року (дата укладення договору дарування) існувало обмеження у вигляді заборони вносити будь-які зміни до цього реєстру щодо квартири. У цьому реєстрі була інформація про скаржника як власника квартири. Тому скаржник міг вільно розпорядитися нею, а відповідач не був обмежений у праві та можливості прийняти її у власність за договором дарування;

- суд апеляційної інстанції неправильно визначив процесуальний статус приватного нотаріуса як одного з відповідачів, а не як третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Апеляційний суд не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 та в інших зазначених у ній постановах: у справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки; спір про скасування рішення, запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно; тому вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, якого позивачка визначила співвідповідачем; встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача;

- суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові не розподілив судові витрати;

- позивачка чи її представник не вчинити дії для отримання рішення суду першої інстанції, а суд апеляційної інстанції необґрунтовано відновив пропущений строк на апеляційне оскарження, не перевіривши та не зазначивши дату фактичного отримання судового рішення.

5. 29 січня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії цієї ухвали. Скаржник мав додати до копій касаційної скарги для сторін у справі копії постанови апеляційного суду, а до копій клопотання про зупинення виконання - усіх перелічених у ньому додатків.

6. 1 лютого 2024 року скаржник подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додав три копії постанови апеляційного суду та три копії клопотання про зупинення виконання разом із додатками.

7. 12 лютого 2024 року скаржник подав до Верховного Суду клопотання про уточнення та доповнення до клопотання про зупинення виконання з додатками відповідно до кількості учасників справи.

8. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

9. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк (повне судове рішення складене 11 грудня 2023 року) і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

10. Клопотання про зупинення виконання скаржник обґрунтував так:

- метою цього клопотання є «недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом [інтересів] відповідачів у справі - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 »;

- у зв`язку із виконанням (дією) постанови апеляційного суду та «внесенням запису на відчуження спірної квартири» до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за позивачкою, остання може відчужити квартиру шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, передати в іпотеку тощо, бо у цьому реєстрі немає записів про іпотеку та про заборону на користь іпотекодержателя. У разі задоволення касаційної скарги та скасування постанови апеляційного суду необхідними будуть додаткові дії, зусилля та заходи задля відновлення прав скаржника та відповідача;

- відповідач, 1934 року народження, є інвалідом другої групи, особою дуже похилого віку, має проблеми із пересуванням, знаходиться під наглядом лікаря, потребує догляду, постійно приймає ліки. Це підтверджують копії довідки до акта огляду МСЕК Дніпровської МСЕК Міністерства охорони здоров`я України від 21 липня 2008 року серії КА-1 № 000643, пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 26 лютого 1994 року, та виписки з історії хвороби від 22 травня 2019 року № 19/6707;

- відповідач протягом шести з половиною років мешкає у квартирі, володіє та користується нею на підставі договору дарування від 4 вересня 2017 року. Це підтверджує копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 4 вересня 2017 року (індексний номер 96252634).

10.1. За наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії (абзац другий частини восьмої статті 394 ЦПК України).

10.2. Суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала (частини перша та друга статті 436 ЦПК України).

10.3. Скаржник подав клопотання про зупинення виконання постанови апеляційного суду. Проте ця постанова передбачає її виконання лише у частині задоволеної вимоги про витребування квартири у відповідача, а не у скаржника. Останній, вказавши метою клопотання недопущення порушення прав, свобод та інтересів як самого скаржника, так і відповідача, не підтвердив ні те, що має право представляти інтереси відповідача, ні те, що виконання оскарженої постанови впливатиме на права й інтереси саме скаржника. Усі докази, які він надав для підтвердження необхідності зупинення виконання постанови апеляційного суду, стосуються відповідача, а не скаржника. Тому останньому у задоволенні відповідного клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про визнання незаконними дій, визнання протиправним і скасування рішення, витребування майна.

2. Витребувати з Солом`янського районного суду міста Києва цивільну справу № 760/23802/19.

3. Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 24 листопада 2023 року.

4. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді: Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук