Справа № 638/487/24
Провадження № 2/638/132/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12 лютого 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Бикової Д.С.,

представника позивача Леонової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 126417,70 грн, моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн, судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, судових витрат пов`язаних із залученням експерта у розмірі 4014,86 грн, суми сплаченого судового збору у розмірі 2004,33 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.09.2023 року о 19-42 год. ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Toyota Prado» в м.Харкові біля будинку по пр.Науки, 7, не впоралась з керування та здійснила наїзд на два припаркованих автомобілі, після чого продовжила рух та врізалась в магазин АССЕТТО, в результаті чого спричинена матеріальна шкода у розмірі 126417,70 грн. Крім того, було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в нервових переживаннях, пов`язаних із негативними переживаннями через процедуру розгляду справи спочатку у правоохоронних органах, потім у суді. Окрім того, розмір нанесених нерухомості збитків та відсутність добровільного відшкодування з боку відповідача примусили її знаходитись у емоційному стресі та тривозі щодо необхідності віднайдення коштів на проведення відновлюваного ремонту. Належний магазин позивач використовує для отримання прибутку, зареєстрована як ФО-П та здійснює у ньому торгівлю шкіряними сумками, що є єдиним джерелом доходу, через ДТП вхід до магазину був заблокований, позивач не мала можливості здійснювати торгівлю та отримувати дохід допоки не були проведені відновлювані роботи.

Ухвалою суду від 12.01.2024 року у справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась вчасно та належним чином, про що свідчить особистий підпис у розписці з повідомленням про дату судового засідання, відзиву або клопотань з процесуальних питань суду не надходило.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач повідомлена про час та місце слухання справи своєчасно та належним чином, представник позивача надав згоду на ухвалення заочного рішення, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.11.2023 року по справі №638/13799/23 ОСОБА_2 20.09.2023 року о 19-42 год. в м.Харкові по пр.Науки, 7, керуючи транспортним засобом TOYOTA PRADO державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху, не впоралась з керуванням та здійснила наїзд на припарковані автомобілі VOLKSWAGEN CADDY, д.н.з. НОМЕР_2 та авто CHEVROLET EVANDA, д.н.з. НОМЕР_3 , після чого продовжила рух та здійснила наїзд на перешкоду, а саме будинок АДРЕСА_1 , пошкодивши заклад ACCETO та Staff. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 21.11.2023 року.

У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (чи бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена постановою суду, яка набрала законної сили.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення першого поверху №22-1, 22-2 загальною площею 53.2 кв.м. в літ. «А-6» за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_1 . Згідно технічного паспорта за вказаною адресою знаходиться магазин. За вказаною адресою здійснює підприємницьку діяльність ФО-П ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта №24556, складеного ННЦ «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса», від 05.12.2023 року розмір матеріальної шкоди, завданої власнику нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), внаслідок пошкодження вхідної групи до нежитлових приміщень 1-го поверху №22-1,22-2, в результаті ДТП, що відбулась 20.09.2023 року, становить 126417,70 грн з урахування ПДВ.

Згідно відкритих даних, протоколу та схеми ДТП на місці ДТП у відповідача чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був відсутній, про що складено постанову за ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

З роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Відповідно до презумпції завдавача шкоди не позивач повинен доводити вину відповідача у заподіянні шкоди, а відповідач має довести відсутність своєї вини.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Факт заподіяння майнової шкоди позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом пошкодження нежитлового приміщення підтверджується копією постанови по справі №638/13799/23, протоколом та схемою ДТП до неї. Розмір завданих збитків визначено висновком експерта №24556.

Згідно положень статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку, що позивачем були доведені обставини, на які позивач посилався при зверненні до суду із цим позовом.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача як винуватця ДТП на користь позивача, сума збитків, завданих внаслідок ДТП, в розмірі 126417,70 грн, є обґрунтованими, доведеними, а відтак підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові пленуму №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає, що позивачу спричинено моральні страждання, які полягали у переживаннях, завданих власнику майна, у зв`язку з пошкодження майна, неможливості його користування, витрат особистого часу, пов`язаних із залученням спеціалістів для оцінки збитків, вважає, що визначена позивачем сума для відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн є завищеною.

З огляду на зазначене, виходячи із засад розумності та справедливості, суд, оцінюючи докази, надані позивачем в обґрунтування спричинення останній моральних страждань, вважає необхідним задовольнити вимоги про стягнення моральної шкоди частково, а саме в розмірі 30000 грн.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункт 2 частини 3 цієї статті).

Згідно платіжної інструкції, акту №24556 вартості виконання висновку експерта позивачем сплачено 4014,86 грн вартості проведеної експертизи, а відтак вказана сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

01.01.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Леоновою Т.О. укладено договір про надання правової допомоги №1/0101, згідно якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди внаслідок ДТП, що сталася 29.09.2023 року з вини ОСОБА_2 , в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Згідно п. 4.1 договору за виконання зобов`язань, передбачених даним договором, клієнт зобов`язується сплачувати адвокату гонорар згідно з актом виконаних робіт, який підписується сторонами. В позовній заяві позивач просить стягнути судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн 00 коп.

Разом з тим, позивачем не надано жодного документу, яким би визначався розмір витрат на правову допомогу, так, у договорі про надання правової допомоги визначено, що гонорар сплачується згідно з актом виконаних робіт, проте, ані акту виконаних робіт, ані детального розрахунку виконаних робіт суду не надано.

Таким чином, всупереч вимогами ст.ст.137,141 ЦПК України позивачем не доведено розмір витрат на правничу допомогу адвоката, а відтак в цій частині позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1,2 ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору пропорційно розміру задоволених вимог та вартість проведення експертного дослідження.

Так, ціна позову становить 176417,70 грн, а не 200432,56 грн, як помилково зазначено позивачем (заявлена матеріальна шкода у розмірі 126417,70 грн та моральна шкода у розмірі 50000 грн), загальна сума задоволено судом до відшкодування становить 156417,70 грн (матеріальна шкода у розмірі 126417,70 грн та моральна шкода у розмірі 30000 грн), а відтак розмір судового збору, який підлягає до стягнення становить 1564,18 грн.

Позивачем помилково включено в ціну позову витрати на правову допомогу та витрати пов`язані із залученням експерта, проте зазначене суперечить нормам статті 176 ЦПК України, оскільки відноситься до витрат визначених ст.133 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.1187,1194 ЦК України, ст.ст.12, 13, 83, 247, 259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про стягнення шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 126417 (сто двадцять шість тисяч чотириста сімнадцять) грн 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані із залученням експерта у розмірі 4014 (чотири тисячі чотирнадцять) грн 86 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1564 (одна тисяча п`ятсот шістдесят чотири) грн 18 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана позивачем до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 19.02.2024 року.

Головуючий Є.В.Невеніцин