Справа № 496/1034/24
Провадження № 2-о/496/64/24
У Х В А Л А

05 березня 2024 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Драніков С.М., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту належності до певної національності,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернулась до суду з вказаною заявою і просить встановити факт родинних відносин, а саме той факт, що ОСОБА_4 , 1924 року народження, є прадідом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по лінії батька ОСОБА_2 , та встановити факт приналежності ОСОБА_4 , 1924 року народження, с. Видрине, Нижньо-Устрицького району Дрогобицької області, до національності «поляк».

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частинами першою та другою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, про встановлення яких суд розглядає справи в порядку окремого провадження, визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, а частиною другою вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинне законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Проте, відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 760/19921/16-ц, в судовому порядку не можуть бути встановлені факти щодо належності особи до певної національності.

При цьому, заявник не позбавлений права звернутися для вирішення питання про приналежність його до польської національності до органів реєстрації актів цивільного стану як суб`єкта владних повноважень, з метою внесення змін до актового запису щодо його національності, а у разі відмови такого суб`єкта оскаржити її в судовому порядку.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, встановлення факту належності до певної національності не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження в частині вказаних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 186, 258, 260, 261, 293, 315 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту належності до певної національності в частині вимог про встановлення факту належності до певної національності.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Суддя С.М. Драніков