Справа №442/1686/24
Провадження №2/442/624/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючої судді Гарасимків Л.І.., розглянувши в приміщенні суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, яке є спільною сумісною власністю подружжя.,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, яке є спільною сумісною власністю подружжя , в якому просить визнати будинок загальною площею 276.1 кв.м. житловою площею 117.1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розподілити спільне майно та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину будинку загальною площею 276.1 кв.м., житловою площею 117.1 кв.м., який розташований за адресою

АДРЕСА_1 обґрунтування позову покликається на те, що вона, ОСОБА_1 з 12 вересня 1981 року по теперешній час перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем за спільні кошти подружжя, ними було зведено житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , де вони проживають по теперешній час. Загальна площа 276.1 кв.м., житлова площа 117.1 кв.м.. Під час введення будинку в експлуатацію, ними було прийнято рішення про реєстрацію права власності будинку за відповідачем ОСОБА_2 , однак будинок є їх спільною сумісною власністю. Так як, вона є особою похилого віку та вирішила свою частку будинку подарувати дітям, однак без визначення ідеальної частки із спільної сумісної власності, такий правочин вчинити не може, а відповідач відмовляється вирішити спір в позасудовому порядку шляхом звернення до нотаріуса для укладення та посвідчення нотаріального договору щодо поділу даного будинку (виділення частки), яке є їх спільною сумісною власністю, позбавлена можливості розпорядитись власним майном, відтак змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 04.03.2024 року провадження в зазначеній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін на 20.03.2024 року.

Копію ухвали з позовною заявою та додатками направлено відповідачу.

19.03.2024 року до суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 про визнання позовних вимог та не заперечує щодо задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідачем ані клопотання про розгляд справи за участю сторін, ані відзиву на позовну заяву суду не надано.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.08.2003 року виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради № 149 від 24.07.2003 року вбачається, що власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 виданого відділом рєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області від 02.10.2010 року, актовий запис № 14, вбачається, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.08.1981 року.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір щодо поділу майна, в позасудовому порядку вирішити який сторони не змогли.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (друга статті 71 Сімейного кодексу України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 Сімейного кодексу України).

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Таким чином, оскільки судом встановлено, що спірне майно дійсно придбано у період перебування у шлюбі сторін, а тому таке підлягає поділу як спільне майно подружжя.

Суд вважає, що запропонований позивачем варіант поділу майна подружжя повністю враховує інтереси обох сторін, оскільки позивач просить визнати за кожним з них по частині спірного житлового будинку.

Керуючись положеннями статтей 2, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати будинок загальною площею 276.1 кв.м. житловою площею 117.1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Поділити майно, набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час шлюбу у наступних частках:

- за ОСОБА_1 визнати право власності на 1/2 ідеальну частину будинку загальною площею 276.1 кв.м., житловою площею 117.1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1

- за ОСОБА_2 визнати право власності на 1/2 ідеальну частину будинку загальною площею 276.1 кв.м., житловою площею 117.1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомо, адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.І. Гарасимків