Справа №752/9493/16-ц
Провадження №2-о/752/1/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю присяжних Тимченка В.А., Волошина В.Е.,

секретаря Дураєвої А.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представників заявника Ілляшенко М.О. , ОСОБА_3 , Волчо В.В. ,

заінтересованої особи ОСОБА_5 ,

представника заінтересованої особи Богданова В.В., Сапенка Я.Ю.,

розглянувши заяву представника заявника адвоката Волчо Віталія Вікторовича про відвід головуючому судді від 29.02.2024 по справі №752/9493/16-ц,-

ВСТАНОВИВ:

29.02.2024 представник заявника адвокат Волчо Віталій Вікторович в інтересах ОСОБА_1 звернувся з заявою про відвід головуючому судді Кордюковій Ж.І. у справі №752/9493/16-ц за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , особа, щодо якої розглядається справа, ОСОБА_5 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали заяву про відвід.

Представники заінтересованої особи Богданов В.В., Сапенко Я.Ю. заперечували проти задоволення заяви про відвід.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи суду встановив наступне.

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , особа, щодо якої розглядається справа, ОСОБА_5 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

Частинами 1-3, 8, 11 ст. 40 ЦПК України встановлено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Частиною 1 ст. 36 ЦПК України встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 4 ст. 36 ЦПК України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 (BELUKHA v. UKRAINE N 33949/02, § 49 - 52).

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналізуючи доводи представника заявника, якими він обґрунтував підстави для відводу, суд відзначає наступне.

Так, 21.06.2016 до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , особа, щодо якої розглядається справа, ОСОБА_5 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

22.06.2016 за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями у цивільній справі №752/9493/16-ц головуючим суддею визначено Колдіну О.О.

03.06.2020 суддею Колдіною О.О. заявлено самовідвід від розгляду справи.

19.06.2020 за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями після самовідводу судді Колдіної О.О. зазначена цивільна справа передана для розгляду судді Плахотнюк К.Г.

Відтак, в період з 22.06.2016 до 19.06.2020 дана заява перебувала у провадженні судді Колдіної О.О.

31.07.2020 суддею Плахотнюк К.Г. задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді.

В подальшому, в період з 19.06.2020 до 09.09.2020, у зв`язку з відводом судді Колдіної О.О., дана заява перебувала у провадженні судді Плахотнюк К.Г.

З 09.09.2020, у зв`язку з відводом судді Плахотнюк К.Г., дане провадження в результаті автоматизованого розподілу надійшло до судді Хоменко В.С. та в період з 09.09.2020 до 30.05.2023 перебувало у провадженні судді Хоменко В.С.

22.05.2023 суддею Хоменко В.С. задоволено заяву представника заявника адвоката Ілляшенко М.О. про відвід головуючого судді.

І лише, 30.05.2023, у зв`язку з відводом судді Хоменко В.С. дане провадження було розподілено в результаті автоматизованого розподілу судді Кордюковій Ж.І.

05.06.2023 справу прийнято до провадження суддею Кордюковою Ж.І., про що постановлено відповідну ухвалу.

З наведеного вбачається, що у справі в результаті відводів (самовідводів) відбулась заміна трьох попередніх суддів.

Крім цього, звертаю увагу на те, що дане провадження розглядається за участю присяжних, склад яких також змінювався протягом розгляду заяви неодноразово.

Чергова заява про відвід судді в цьому провадженні обґрунтована тим, що під час останнього судового засідання, яке відбулось 17 листопада 2023 року, ним було заявлено клопотання про негайне виконання ухвали суду від 19 липня 2016 року (постановлена суддею Колдіною О.О.) про призначення судово-психіатричної експертизи та зупинення на цей період судового провадження, як того вимагає п. 9 ст.253 та п. 1 ст. 254 ЦПК України.

Заявник стверджує, що головуюча суддя Кордюкова Ж.І. замість направлення на виконання ухвали суду від 19 липня 2016 року про призначення судово-психіатричної експертизи та зупинення на цей період судового провадження, як того вимагає п. 9 ст.253 та п. 1 ст. 254 ЦПК України, почала допитувати заявника. На думку заявника: суддя Кордюкова Ж.І. порушила вимоги статті 129-1 Конституції України, якою передбачено: «Судове рішення ухвалене іменем України є обов`язковим до виконання», (а Ухвала є видом судового рішення, згідно ст.258 ЦПК України) та «Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку» і «Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд»; порушила вимоги пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України; дії судді Кордюкової Ж.І. підпадають під дисциплінарну відповідальність відповідно до ч.1 ст. 106 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів».

Аналізуючи події 2016 року, які відбувались під час перебування справи у першого складу суду, після якого склад змінювався тричі, встановлено, що 19 липня 2016 року Голосіївським районним судом м. Києва в складі головуючої судді Колдіної О.О., народних засідателів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 постановлено ухвалу про призначення в справі №752/9394/16-ц судової психіатричної експертизи, проведення якої доручено Київському міському центру судово-психіатричної експертизи, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Красилівська, 103-а. В розпорядження експертів надано зазначену цивільну справу. Провадження в справі було зупинено до проведення експертизи. Листом від 22 серпня 2016 року суддя Колдіна О.О. направила матеріали цивільної справи разом із ухвалою від 19 липня 2016 року для її виконання, до Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Проте, в подальшому, 05 вересня 2016 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Колдіна О.О. з невідомих причин, без проведення судового засідання, без з`ясування думки сторін, витребувала цивільну справу з експертної установи, в результаті, це призвело до невиконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року.

Крім цього, в подальшому, 03 жовтня 2016 року, суддя Колдіна О.О., не в повному складі суду, відновила провадження у справі та призначила судовий розгляд.

Після заявленого відводу судді Колдіній О.О., дана справа була розподілена на суддю Хоменко В.С. Далі суддею Хоменко В.С. було взято самовідвід.

Ухвалою від 5 червня 2023 року суддя Кордюкова Ж.І. прийняла до свого провадження цивільну справу №752/9394/16-ц, про що було вказано вище.

Не дивлячись на те, що з 2016 року по 2023 року справа перебувала у провадженні інших суддів, заяву про відвід представник заявника мотивує тим, що справа перебуває у провадженні судді Кордюкової Ж.І. надто тривалий час, але нею, нібито навмисно, до цих пір також не виконується ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2016 про призначення судової психіатричної експертизи.

На думку представника заявника, з цього вбачається пряма зацікавленість з боку судді Кордюкової Ж.І. у невиконанні прийнятих раніше рішень та необ`єктивний і упереджений повільний розгляд цивільної справи.

Як на підставу для відводу головуючого судді, представник заявника посилається на невиконання прийнятого процесуального рішення в ході розгляду справи та небажанні його реалізовувати, а це має вкрай важливе значення для об`єктивного розгляду цивільної справи.

При цьому, слід зауважити, що в судовому засіданні 17.11.2023 за участю всіх учасників справи обговорювалось питання направлення ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2016 про призначення судової психіатричної експертизи до експертної установи і було визначено, що ухвала буде направлена після надання пояснень учасниками справи, допиту свідків та дослідження доказів, які на даний час наявні у справі.

Заявник зазначив, що порушуючи засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суддя Кордюкова Ж.І. діяла на користь представника заінтересованої особи, а саме на думку заявника це проявилось у наступному:

- при виявленні заявником недопустимих матеріалів в справі у великій кількості, які були приєднані за клопотанням представників заінтересованої особи, які за висловленням судді «незрозуміло як там опинилися»,- суддя Кордюкова Ж.І. не стала з`ясовувати і постановляти ухвалу про їх недопустимість. На думку заявника, матеріали стосувалися особи, яка не є стороною в справі. Це були наклепи в пресі, які були спростовані рішеннями Подільського та Святошинського районних судів м. Києва (№ 758/2037/19 від 24 червня 2021року та ун. № 759/1699/19, пр. № 2/759/84/23 від 22 березня 2023 року), де розповсюджену і поширювану інформацію в статтях було визнано недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію. При приєднанні цих матеріалів ані заявнику, ані його представникам копій надано не було. Деякі клопотання представників заінтересованої особи ОСОБА_5 (яка є особою, щодо якої подається заява про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна) не були розглянуті в суді та не була з`ясована думка заявника.

Як підставу для відводу представник заявника адвокат Волчо В.В. зазначив те, що суддя діяла на користь представника заінтересованої особи, оскільки не стала з`ясовувати та постановляти ухвалу про недопустимість доказів.

Частинами 1, 2 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 229 ЦПК України встановлено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Речові, письмові та електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам.

Відтворення аудіо- і відеозапису проводиться в судовому засіданні або в іншому приміщенні, спеціально обладнаному для цього.

Учасники справи можуть давати свої пояснення з приводу письмових, речових і електронних доказів або протоколів їх огляду, ставити питання експертам. Першою ставить питання особа, за клопотанням якої було викликано експерта.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З аналізу наведених норм права можна зробити висновок, що питання недопустимості доказів, які протокольною ухвалою суду вже були долучені до матеріалів цивільної справи, або питання їх належності, допустимості, достовірності чи достатності, суд вирішує в нарадчій кімнаті, під час ухвалення судового рішення. Саме в судовому рішенні, ухваленому за результатами розгляду справи, після безпосереднього дослідження усіх обставин справи, суд надає оцінку доказам та наводить мотиви прийняття чи неприйняття таких доказів.

Суд зауважує, що рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Якщо докази у справі зібрані в порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законом, суд може обґрунтувати ними рішення лише за умови, якщо вони були ним оголошені в судовому засіданні, пред`явлені для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, та досліджені в сукупності з іншими доказами. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог про їх належність і допустимість.

Відтак, наявність у адвоката Волчо В.В. власного бачення порядку оцінки доказів по справі головуючим суддею, яке явно протирічить приписам чинного ЦПК України, свідчить про необґрунтованість і в цій частині доводів заяви про відвід та свідчить про не обізнаність представника заявника з наведеними нормами цивільного процесуального закону.

Адвокат Волчо В.В. стверджує, що повідомив суд про те, що його нібито вводять в оману представники заінтересованої особи, що проявляється у наступному:

1. Долучення висновків експертів - психіатрів, один з яких був померлою особою, інший є викладачем та не мав медичної та психіатричної практики. Крім того, був пред`явлений бланк в порушення вимог Наказу МОЗ України від 08.07.2013 Форма первинної облікової документації № 122-2/о.

2. Стосовно незаконно введеної заінтересованої особи: суду було повідомлено заявником про те що ним 26.07.2023 було подано до ТУ ДБР заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 КК України, громадянином ОСОБА_6 . (саме ця особа була незаконно введена в справу). 03.03.2022 під час дії воєнного стану на території України, ОСОБА_6 незаконно перетнув державний кордон України у прикордонному пункті пропуску «Косино», що в Берегівському районі Закарпатської області (код пропускного пункту 211000) по документу №29480211, тобто, по свідоцтву на повернення іноземця. Однак ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , володіє трьома паспортами громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; є громадянином України, на якого розповсюджені дії закону про заборону виїзду за кордон чоловікам до шестидесяти років. До теперішнього часу ОСОБА_6 в Україну не повернувся. Разом з тим зазначив про те, що ОСОБА_6 є особою, якому висунули обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України і 15 травня 2020 року було оголошено у розшук Печерським УП ГУНП в м. Києві. Однак суддя Кордюкова Ж.І. встала на прямий захист незаконних дій вище зазначеної особи.

3. Крім того, ОСОБА_6 ввів в оману слідчих та на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року по кримінальному провадженню №0000945 від 14.07.2022 постановлено надати слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000945 від 14.07.2022 дозвіл на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_9 , за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання та вилучення оригіналів бухгалтерської господарської та іншої документації, фірм з переліком на чотирьох сторінках, через які ОСОБА_6 та іншими особами було легалізовано та незаконно отримані кошти в особо великих розмірах через підприємства, які визначені на чотирьох сторінках. Квартира АДРЕСА_2 , належить на праві власності дружині заявника ОСОБА_3 , ОСОБА_6 в зазначеній квартирі ніколи не проживав, чим ввів в оману слідство, також він неодноразово вводив в оману суди. Згідно листа ОСОБА_9 до Генерального прокурора, в якому вона вказує свою адресу фактичного проживання: АДРЕСА_3 . Згідно довідки ЖЕК ОСОБА_6 є власником особистого рахунку кв. АДРЕСА_4 , довідка була видана за запитом Печерського РУВД м. Києва. ОСОБА_6 використовує безпорадний стан дочки заявника ОСОБА_9 , втягуючи її в свої кримінальні справи та перешкоджає здійсненню експертизи, приховує її від обстеження лікарської комісії. Мета ОСОБА_6 втягування ОСОБА_10 в порушення законів кримінальних справ, де він є підозрюваним, або обвинувачуваним, або фігурантом у тяжких злочинах.

Щодо введення в оману суду представниками заінтересованої особи щодо долучення висновків експертів-психіатрів, один з яких помер, на бланку невстановленої форми, щодо незаконного перетину державного кордону заінтересованою особою ОСОБА_6 , введення ОСОБА_6 в оману слідчих, проведення обшуку в квартирі дружини заявника, втягування ОСОБА_6 дочки заявника ОСОБА_5 в кримінальну діяльність, суд відзначає наступне.

Частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відтак, висновок експерта є доказом, який підлягає безпосередньому дослідженню під час розгляду справи в сукупності з іншими доказами.

Висновок експерта, на який посилається представник заявника, вже був долучений до матеріалів справи, про що достовірно відомо адвокату Волчо В.В.

Суд вкотре повторює, що обґрунтування рішення доказами лише за умови, якщо вони були ним оголошені в судовому засіданні, після пред`явлення їх для ознайомлення іншим учасникам справи та їх дослідження в сукупності з іншими доказами.

Зазначене свідчить, що доводи адвоката Волчо В.В. щодо долучення судом висновку експерта і введення суду в оману представником заінтересованої особи є явно надуманими.

Доводи адвоката Волчо В.В. щодо незаконного перетину державного кордону заінтересованою особою ОСОБА_6 , введення ОСОБА_6 в оману слідчих, проведення обшуку в квартирі дружини заявника, втягування ОСОБА_6 дочки заявника ОСОБА_5 в кримінальну діяльність, якими він обґрунтовує відвід судді є взагалі беззмістовними.

Заявник вказує на нібито допущені порушенням судом права на ознайомлення з матеріалами справи, при заявленні клопотання про відкладення Органом опіки та піклування, в той час як представник Орган опіки та піклування жодних заперечень з цього приводу або відводів не заявляє.

Незмістовним та надуманим є довід про те, що ненадання представнику Органу опіки та піклування часу для ознайомлення з матеріалами справи та відмова відкласти через це проведення судового засідання, є підставою для відводу.

Частиною 2 ст.223 ЦПК України встановлено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Виходячи з наведеного, дії суду, який продовжив розгляд справи та не відклав її розгляд через те, що представник Органу опіки та піклування завчасно не ознайомився з матеріалами справи, яка перебуває в провадженні суду з червня 2016 року, відповідають приписам ЦПК України та жодним чином не свідчать про упередженість судді по відношенню до заявника.

Надалі адвокат, мотивуючи відвід судді Кордюкової Ж.І. почав стверджувати про події, що мали місце з попереднім складом суду та не мають жодного відношення до головуючої у справі.

Так, заявник зазначив, що провадження по справі було відкрито 22 червня 2016 року та воно розглядається протягом 7 років, чим порушені розумні строки розгляду справи, що спричинило тяжкі наслідки, а також про те, що підписанти медичних документів неодноразово викликались повісткою до суду та прибували до суду для надання свідчень, але суд їх не допитував.Заявник замовчує, що дані події мали місце саме під час головування інших суддів в цій справі, а за час головування судді Кордюкової Ж.І. дані обставини не мали місце жодного разу.

Як підставу для відводу представник заявника адвокат Волчо В.В. зазначив те, що суддя навмисно затягуючи розгляд справи, вирішила допитати лікарів, висновки яких лягли в основу медичних документів для проведення експертизи.

Суд відзначає, що адвокат Волчо В.В. явно перекручує об`єктивні обставини та видумує будь-які підстави для відводу головуючому судді, посилаючись на нібито затягування суддею розгляду справи.

Судом було задоволено клопотання представника заінтересованої особи адвоката Богданова В.В., який заявив про допит зазначених свідків, після того, як сторона заявника поставила під сумнів достовірність експертного висновку та висновків лікарів, наданих експертам щодо психічного стану здоров`я ОСОБА_5 . Проте, за час перебування справи у провадженні судді Кордюкової Ж.І. лікарі на допит ще не прибували.

Зазначені дії суду відповідають приписам ст. 12, 81 ЦПК України, які гарантують учасникам справи рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, а також покладають на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наведене свідчить про те, що суд, задовольняючи клопотання про допит свідків, знову дотримався вимог цивільного процесуального закону, проте зазначені дії суду явно не узгоджувались з власним баченням представника заявника щодо того, як повинен, на його думку, відбуватись хід справи.

Наведене знову свідчить про явну надуманість та безпідставність доводів для відводу судді.

Непослідовність та суперечливість доводів заявника свідчить про необ`єктивність заявленого відводу, так з одного боку заявник стверджує про те, що суд мав задовольнити клопотання органу опіки та піклування та відкласти розгляд справи, надавши матеріали для ознайомлення (будь-які перешкоди для ознайомлення з матеріалами до судового засідання у відповідного органу були відсутні), з іншого, заявляє про те, що справа розглядається протягом тривалого часу.

На думку заявника, всупереч ст. 299 ЦПК України суддя Кордюкова Ж.І відмовилась встановити місцезнаходження заінтересованої особи ОСОБА_5 (яка є особою, щодо якої подається заява про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна), викликати її до суду, заявивши заявнику: «Вона не хоче з вами розмовляти». Але без клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_5 (яка є особою, щодо якої подається заява про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна), без встановлення місця знаходження заінтересованої особи ОСОБА_5 (яка є особою, щодо якої подається заява про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна), суддя Кордюкова Ж.І. постановила проведення відеоконференції із зацікавленою особою на 1 березня 2024 року о 08-30 год. Причому відеоконференція має чомусь відбутися з невідомою країною нібито перебування заінтересованої особи ОСОБА_5 (яка є особою, щодо якої подається заява про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна), зазначеної в ухвалі про проведення експертизи, з метою поставити запитання заявнику.

Суд також вважає незмістовними доводи адвоката Волчо В.В., які він навів, обґрунтовуючи відвід судді, щодо відмови суду встановити місцезнаходження заінтересованої особи ОСОБА_5 .

Частиною 1 ст. 299 ЦПК України встановлено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я.

Для визначення фактичної можливості такої особи з`явитися в судове засідання, а також про можливість особисто дати пояснення по суті справи у разі необхідності суд може призначити відповідну експертизу.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Норми ч. 1 ст. 299 ЦПК України не встановлюють для суду обов`язок встановлювати місцезнаходження заінтересованої особи ОСОБА_5 .

Натомість за клопотанням заінтересованої особи ОСОБА_5 судом була постановлена ухвала від 28.02.2024, згідно з якою забезпечено участь ОСОБА_5 в судовому засіданні 01.03.2024 о 8-30 год. в режимі відеоконференції.

В зазначений час заінтересована особа ОСОБА_5 приєдналась до судового засідання, її особу було перевірено та ідентифіковано секретарем судового засідання, що свідчить про те, що вимоги ст. 299 ЦПК України судом були дотримані, при тому, що заявник ОСОБА_11 постійно зауважував, що особа, яка бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції це не ОСОБА_5 , а якась невідома йому жінка.

Зазначені факти свідчать про абсолютну невідповідність доводів адвоката Волчо В.В. дійсним обставинам, які мали місце, та свідчать про дотримання головуючим суддею ст. 299 ЦПК України.

На думку адвоката Волчо В.В., суддею Кордюковою Ж.І. при проведенні судового засідання порушувались норми Конституції України (ст. 129-1 ), процесуального права, а саме вимоги статей ст. 293, ст. 294, ст. 297 ст. 298 ст. 299 ЦПК України, а також ст. ст. 4,1,9, 13 ЗУ «Про статус суддів та судоустрій», на користь представників заінтересованої особи ОСОБА_5 (яка є особою, щодо якої подається заява про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна). В діях судді ОСОБА_12 вбачаються не тільки декілька підстав дисциплінарної відповідальності відповідно до ч.1 ст.106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й ознаки кримінального правопорушення за ст. ст. 382, 364, 367 КК України.

Також про наслідки невиконання ухвали від 19.07.2016 про призначення судово-психіатричної експертизи:

- місцезнаходження зацікавленої особи ОСОБА_5 (яка є особою, щодо якої подається заява про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна) невідомо;

- за втраченим паспортом громадянина України, за підробленим підписом вищевказаної заінтересованої особи була незаконно продана земельна ділянка, яка належала їй на праві власності, в зв`язку з чим розслідується кримінальне провадження №0011864, за ч.4 ст. 190 КК України;

- на цю заінтересовану особу було оформлено троє неповнолітніх дітей третіми особами, які використали її безпорадний стан, про що йде розслідування за ч.2 ст. 115, ст.146, ст.358 КК України кримінального провадження за №0000077.

- один з представників заінтересованої особи сказав заявнику, що заінтересована особа (яка є його рідною донькою заявника) була вбита. З приводу чого було відкрито кримінальне провадження (підстава відео та довідка з ЄРДР, які знаходяться в матеріалах справи.

Заявник зазначив, що попри те, що суддя Кордюкова Ж.І. була про це обізнана, почала незаконно допитувати заявника про події десятирічної давнини, до проведення експертизи.

При цьому, суд звертає увагу на помилкове трактування представником заявника вимог Цивільного процесуального кодексу України щодо порядку розгляду таких заяв та вкотре наголошує, що власне бачення представника заявника щодо того, як повинен, на його думку, відбуватись хід справи, не є підставою для відводу і не свідчить про упередженість судді.

Щодо тверджень заявника про те, що після тривалого чотирьох годинного засідання 17.11.2023 суддя відмовилась оголосити перерву для відпочинку заявника та його адвоката, то слід звернути увагу, що тривалість судових засідань в цій справі здебільшого зумовлена саме тривалістю виступів адвоката та заявника, яку вони визначають самостійно. При цьому, Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає такої підстави для оголошення перерви або відкладення судового засідання, як втома учасників процесу, де в черговий раз слід звернути увагу, що заявник скаржиться з одного боку на те, що справа розглядається роками, а з іншого, якщо щось йде не за його планом, вчиняє всі дії для фактичного зриву судових засідань за участю присяжних.

Крім цього, мотивуючи відвід, адвокат Волчо В.В. стверджує про те, що фіксація судового засідання нібито не здійснювалась належним чином та в повному обсязі, а також про нібито прискіпливе ставлення судді Кордюкової Ж.І. до сторони заявника ОСОБА_1 . Вказані обставини не відповідають дійсності та нічим не підтверджуються.

Заявник вказує на те, що підставою для відводу судді Кордюкової Ж.І. із наведених ним мотивів є норма пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України, в силу якої суддя не може брати участі в розгляді цивільної справи і відводиться за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Оскільки заява про відвід мотивована по суті тривалим розглядом справи, який фактично відбувався за період головування інших трьох суддів, незгодою з процесуальними рішенням попередніх складів суду та цього, незгодою заявника з порядком ведення судового процесу, який згідно вимог цивільного процесу визначається суддею у справі, та іншими надуманими та такими, що не відповідають дійсності обставинами, як то нібито вчинення кримінального правопорушення суддею, така заява свідчить про її явну необґрунтованість, виходячи з наступного.

Як підставу для відводу представник заявника адвокат Волчо В.В. зазначив те, що суддя негайно не виконала ухвалу суду від 19 липня 2016 року про призначення судово-психіатричної експертизи та не зупинила на цей період судового провадження, як того вимагає п. 9 ст.253 та п. 1 ст. 254 ЦПК України.

Частиною 3 ст. 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу.

Відповідно до ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Частинами 1-3 ст. 214 ЦПК України встановлено, що при одноособовому розгляді справи суддя, який розглядає справу, є головуючим у судовому засіданні.

При колегіальному розгляді справи головуючим у судовому засіданні є суддя-доповідач, визначений Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час розподілу справи.

Головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

У разі виникнення заперечень у будь-кого з учасників справи, а також свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів щодо дій головуючого ці заперечення заносяться до протоколу судового засідання і про їх прийняття чи відхилення суд постановляє ухвалу.

Доводи представника заявника зводяться до незгоди з послідовністю процесуальних дій головуючого судді, які на думку останнього мала вчинити суддя. При цьому саме головуючий суддя керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій.

Незгода адвоката Волчо В.В. з порядком розгляду справи і наявність власного бачення порядку та послідовності вчинення чи невчинення головуючим суддею процесуальних дій, свідчить про необґрунтованість в цій частині доводів заяви про відвід та викликає сумніви в обізнаності представника заявника з наведеними нормами цивільного процесуального закону.

Також суд вважає безпідставними та надуманими звинувачення адвоката Волчо В.В. у вчиненні головуючим суддею кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 367, 382 КК України, який відшукує будь-яку підставу для можливості заявити відвід головуючому судді, керуючись при цьому не конкретними фактами, а власним суб`єктивним сприйняттям подій та обставин справи.

Також необґрунтованими та безпідставними суд вважає доводи щодо того, що проведення судового засідання впродовж декількох годин, є підставою, що свідчить про упередженість головуючого судді.

Суд повторно наголошує, що відповідно до приписів ст. 214 ЦПК України саме головуючий суддя відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).

При цьому суд виділяв максимально можливу кількість часу для розгляду цієї справи, маючи на меті, у першу чергу, пришвидшення її розгляду, що з огляду на тривалий час розгляду справи у суді, є розумним, передбачуваним для сторін, та могло б дозволити розглянути справу судом в складі головуючого судді Кордюкової Ж.І. в цілому в розумні строки, запобігаючи зловживанню сторонами своїми процесуальними правами, а також гарантуючи бережне ставлення до ресурсів всіх учасників справи.

Небажання сторони заявника брати участь у тривалих судових засіданнях, посилаючись на поганий стан самопочуття самого заявника за наявності у нього трьох представників, та обґрунтування цими обставинами підстави для відводу, суд розцінює як зловживання з боку адвоката Волчо В.В.

Суд зауважує, що аналіз доводів, викладених у заяві про відвід судді, та дослідження матеріалів цивільної справи, дає підстави для висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу судді Кордюкової Ж.І. у цій справі, оскільки заява не містить посилань на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають можливість участі судді у розгляді цієї цивільної справи, відповідно до статей 36, 37 ЦПК України, доводи адвоката Волчо В.В. у заяві про відвід не підтверджені належними і допустимими доказами.

При цьому слід зазначити, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд.

Проте, за встановлених обставин, суд вважає, що законність та обґрунтованість рішення, ухваленого судом в складі головуючого судді Кордюкової Ж.І. за результатами розгляду вказаної справи, особливо, якщо заявнику буде відмовлено у задоволенні заявлених вимог, адвокатом Волчо В.В., заявником та іншими його представниками в силу власного сприйняття процесу та суб`єктивної оцінки дій головуючого судді з позиції існуючої, на його думку, упередженості, буде ставитись під сумнів.

Відповідно до положень Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалені резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 №2006/23 об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, зокрема якщо у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

Як встановлюють вказані принципи, довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві.

Аналогічний принцип відображено в статті 15 Кодексу суддівської етики.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, зокрема в рішенні «Мироненко і Мартиненко проти України» від 10 березня 2010 року, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У справі «Газета Україна-Центр проти України» (заява №16695/04, рішення від 15 липня 2010 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності».

Відповідно до п. 12 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів.

При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення.

Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

У пунктах 49, 50, 52 рішення Європейського суду з прав людини 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» (Заява N 33949/02), яке згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ, зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

За критеріями об`єктивної неупередженості судді, наведеними у рішенні ЄСПЛ у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24.02.1993, суд відзначав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Отже, як вбачається вищевикладеного, при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною.

Поряд із цим, суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Відповідно до п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відтак, з метою недопущення порушення права сторін на справедливий суд, недопущення у сторін та стороннього спостерігача сумнівів в неупередженості або об`єктивності судді при розгляді справи, враховуючи упереджене ставлення сторони заявника до головуючого судді та з метою усунення в майбутньому будь-яких нарікань на необ`єктивність та упередженість головуючого судді, заява про відвід підлягає задоволенню, з інших, вищевикладених підстав.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника заявника адвоката Волчо Віталія Вікторовича про відвід судді Кордюкової Жанни Іванівни у цивільній справі №752/9493/16-ц за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , особа, щодо якої розглядається справа, ОСОБА_5 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна задовольнити.

Справу передати до канцелярії Голосіївського районного суду міста Києва для визначення іншого головуючого судді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 05.03.2024.

Суддя Ж. І. Кордюкова

Присяжні В. Е. Волошин

В. А. Тимченко