Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3227/21
Номер провадження2/711/115/24
РІШЕННЯ
25 січня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого - судді Демчика Р.В., за участю секретаря судових засідань Кофанової А.О., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , в особі представника адвокат Бабіч Тетяни Григорівни до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-
ОСОБА_3 , в особі представника адвокат Бабіч Т.Г. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.
Позов обґрунтовує тим, що 01.10.1994 року між сторонами було укладено шлюб, який був розірваний рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.022021 року у справі № 712/9982/20.
За час перебування у шлюбі сторони придбали нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 15.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Старовойтовою Л.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 4106.
Відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири від 15.05.2006 року покупцями квартири були ОСОБА_4 , спільний син подружжя ОСОБА_5 , від імені якого діяли як законні представники його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та син відповідачки від попереднього шлюбу ОСОБА_6 Право власності на квартиру було зареєстровано за покупцями в рівних частках, а саме по 1/3 частині.
Вважає, що відповідачка в період шлюбу придбала 1/3 частки квартири, яка в силу ст.60 СК України є спільним сумісним майном подружжя сторін та враховуючи рівність часток кожного із подружжя відносно майна, що є спільною сумісною власністю, вважав за можливе визнати за кожною із сторін право власності на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, припинивши право спільної сумісної власності на неї.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 стала власником 2/3 частин спірної квар, уклавши договір дарування від 27.01.2014 року з своїми дітьми.
Відповідно до Висновку про вартість об`єкта оцінки від 07.04.2021 року, складеного оцінювачем без огляду спірної квартири, її ринкова вартість склала 1085000 грн.
Відповідно до Висновку про вартість об`єкта оцінки від 27.04.2021 року, складеного оцінювачем з фактичним оглядом спірної квартири, її вартість зросла до 1186700 грн.
При цьому доступ до третьої кімнати квартири, якою користується старший син родини, оцінювачу не був наданий.
Отже, вартість спірної квартири збільшилася у вартості, зокрема. Внаслідок спільних грошових затрат колишнього подружжя.
Тому посилаючись на норми матеріального права ст.ст. 60, 62, 70 СК України позивач просить визнати за ним право власності на частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.07.2021 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.
16.08.2021 рокупредставник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Манзар Т.В. направлено до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги визнавала частково, а саме в частині визнання права власності за позивачем на 1/12 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 та повністю заперечувала в іншій частині позову.
14.09.2021 року представником позивача адвокатом Бабіч Т.Г. направлено до суду клопотання про призначення у справі судової комплексної оціночно-будівельної та будівельно технічної експертизи, на розгляд якої поставити наступні питання: якою була вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 15 травня 2006 року; чи відповідають види та обсяги виконаних ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 видам та обсягам матеріалів, зазначеним в доданих до позовної заяви документах; яка вартість виконаних ремонтних робіт квартири АДРЕСА_1 ; яка ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату складання висновку експерта.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.12.2021 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.03.2023 року по справі № 711/3227/21 було призначено комплексну будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу квартири АДРЕСА_1 , проведення якої доручити експертам Черкаському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
18.05.2023 року матеріали цивільної справи №711/3227/21 повернуті до Придніпровського районного суду м. Черкаси згідно листа завідуючого ЧВ КНДІСЕ Єфіменко А. від 17.05.2023 року з посиланням на клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи, а саме: аналоги нерухомості подібні до об`єкту оцінки, а саме квартири АДРЕСА_1 , станом на 15 травня 2006 року; перелік та обсяги ремонтно-будівельних робіт, які були проведені в квартирі АДРЕСА_1 .
Представником позивача не було надано суду необхідних матеріалів для проведення експертизи зазначених у клопотанні експерта, тому експертиза проведена не була.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Судом встановлено, що 01.10.1994 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.02.2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно свідоцтва на право власності на житло НОМЕР_1 від 14.03.2001 року виданого Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси та зареєстрованого в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 213 за зареєстрованим № 652 двох кімнатна квартира АДРЕСА_3 , загальна площа 41,1 кв.м., житлова площа 26,3 кв.м. належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а саме по 1/3 частині.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, Старовойтовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4093 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якого діють законні представники його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_6 продали двох кімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 116150 (сто шістнадцять тисяч сто п`ятдесят) гривень (еквівалент 23 000 (двадцять три тисячі) доларів США) (п. 2 Договору купівлі-продажу квартири).

Як вбачається з договору купівлі продажу квартири від 15.05 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, Старовойтовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4106 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якого діють законні представники його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_6 в рівних частинах прийняли у власність трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,3 кв.м., житловою 38,1 кв.м.

Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 174225 (сто сімдесят чотири тисячі двісті двадцять п`ять ) гривень (еквівалент 34 500 (тридцять чотири тисячі п`ятсот ) доларів США) (п. 2 Договору купівлі продажу квартири).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 251599004 від 07.04.2021 року 27.01.2014 року згідно договору дарування , серія та номер: № 187, видавник приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І. ОСОБА_4 належить 2/3 частини квартири в АДРЕСА_2 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона є матір`ю ОСОБА_3 . Вказана квартира була куплена за спільні грошові кошти, які сторони заробили за кордоном. Квартира була в поганому стані. Поки робився ремонт в квартирі сторони проживали за кордоном. Фактично вона робила ремонт в квартирі, а сторони перераховували їй кошти. Вона купляла будівельні матеріали та наймала працівників. Коли оформлювали квартиру невістка захотіла щоб квартира була оформлена на неї та дітей. Невістка видала на її їм`я довіреність, для вирішення питань, пов`язаних із спірною квартирою.

Позивачем надано до суду копію декларації про те, що останній працював і отримав заробітну плату за рік 2011 за виконані роботи по господарству в м. Кампаньяно-ді-Рома. Згідно копії дозволу на проживання Італійська Республіка ОСОБА_3 видано дозвіл : довгостроковий резидент ЄС від 19.02.2015 року.

Як вбачається з наявних матеріалах справи, а саме копій трудового строкового контракту за період з 2003 рік, з 07.08.2008 року по 31.08.2013 року ; а з 08.01.2015 контракт безстроковий відповідачка ОСОБА_4 працевлаштована у м. Рим.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Суд, враховуючи кількість співвласників квартири, яким належить по 1/3 частині і приймаючи до уваги ринкову вартість спірної трьох кімнатної квартири , визначену умовами нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, яка становить 174 225 гривень, ринкову вартість квартири АДРЕСА_3 , яка становить 116 150 гривень, тобто різницю коштів яку доклали сторони по справі, в тому числі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 становить : 174 225 гривень - 116 150 гривень = 58075 грн., тобто ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 19 358, 33 грн. (58 075 : 3). Отже, спільні сумісні кошти позивача та відповідача становлять 19358,33 грн. тобто 1/2 частина, що належить в порядку поділу кожному із подружжя буде становити: 9 679,16 гривень.

Вираховуючи конкретну частку сторін в квартирі і приймаючи до уваги ринкову вартість квартири 174 225 грн., суд приходить до висновку, що частка позивача ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 , яка може бути йому виділена, та на яку можливо визнати за ним право власності буде становити - 1/12.

В контексті оцінки доводів позивача ОСОБА_3 щодо наявності правових підстав для визнання спірної квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачених частиною першою статті 62 СК України, суд зауважує наступне.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №214/6174/15-ц зауважувала, що істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

Аналіз частини першої статті 62 СК України свідчить, що визнання майна дружини, чоловіка за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя пов`язується із наявністю у сукупності двох умов:

1) істотність збільшення вартості майна. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя;

2) істотність збільшення вартості має бути пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 рокуу справі № 453/320/16-ц.

Під трудовими затратами необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність збільшення вартості майна має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини перша, третя та четверта статті 368 ЦК України).

У частині першій статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18) зроблено висновок, що «частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле.Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

Тлумачення наведеним норм права дає підстави для висновку, що частина перша статті 62 СК України не застосовується до частки у праві спільної власності на майно.

Суд зазначає, що стаття 62 СК України не застосовується до частки у праві спільної власності на майно, спірні відносини у даній справі саме виникли щодо частки квартири , яка належить відповідачу.

Дані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20); постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 663/908/17 (провадження № 61-2418св20); у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 463/5008/17 (провадження № 61-10750св21); у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 154/2487/16 (провадження № 61-20752св 21); постанові Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 333/3529/19 (провадження № 61-5193св23.)

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості предметів меблів та побутової техніки шляхом компенсації їх вартості у розмірі 26208,50 грн., то суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення в повному обсязі виходячи з наступного:.Як було встановлено судом, трикімнатна квартира в АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 15.05.2006 року, які і проживають в даній квартирі.

Надані позивачем товарні чеки, фіскальні чеки та накладні датовані з 2009 року по 2012 рік не підтверджують, що рухоме майно, яке позивач просить віднести до спільного майна подружжя було набуто за рахунок спільних коштів, при наявності інших співвласників квартири, крім того позивачем не надано до суду доказів наявності даного майна у сторін під час припинення шлюбних відносин та дійсної вартості речей на час розгляду справи, будь-якої домовленості про вартість даного майна під час розгляду справи сторони не дійшли.

Позивач не скористався правом заявити клопотання про призначення товарознавчої експертизи та визнання права власності за останнім на конкретне рухоме майно.

Суд зазначає, згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Слід зазначити, що важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою

Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1,2 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними єдокази,які містятьінформацію щодопредмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України , обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази,які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

На підставі наведеного, ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 265 ЦПК України,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ), в особі представника адвоката Бабіч Тетяни Григорівни до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позивних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складене 05.02.2023 року.

Головуючий: Р. В. Демчик