ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2024 року

м. Харків

справа №635/11363/23

провадження №22-ц/818/942/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Мереф`янська міська рада Харківського району Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області про зміну адреси нерухомого майна, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2023 року, постановлене суддею Даниленко Т.П.,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить змінити адресу належному йому нерухомого майна згідно акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого 09.06.1992 року з адреси: АДРЕСА_1 на адресу: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд помилково дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що цей спір не є спором про право, як вважає позивач, оскільки присвоєння (зміна) будь-якої поштової адреси, не підтверджує та не встановлює права власності, чи права користування нерухомим майном. Оскільки відповідач є суб`єктом владних повноважень, а підставою звернення до суду фактично стала його відмова у вчиненні дій по зміні адреси, вимоги до нього повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 отримав у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

11 серпня 1984 року ОСОБА_1 отримав дозвіл на здійснення індивідуального будівництва на земельний ділянці АДРЕСА_1 .

На зазначеній земельній ділянці позивачем було побудовано житловий будинок літ. «А-1» з мансардою літ. «мн», верандою літ. «а», загальною площею 134,0 кв.м, літньої кухні літ. «Б», загальною площею 35,0 кв.м, сараю літ. «В», загальною площею 31,0 кв.м, льоху літ. «в», загальною площею 9,0 кв.м, гаражу літ. «Г», загальною площею 29,3 кв.м, сараю літ. «Е», загальною площею 30,7 кв.м, душу літ. «Д», загальною площею 2,3 кв.м, вбиральні літ. «У», загальною площею 1,3 кв.м, паркану №1, воріт №2.

Зазначене домоволодіння було введено в екплуатацію 09.06.1992 року.

Право власності за ОСОБА_1 було зареєстровано 26.11.1992 року в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації.

У вересні 2023 року позивачу стало відомо про дублювання адреси, в зв`язку із чим він звернувся до виконавчого комітету Мерефянської міської ради Харківської області із заявою про коригування адреси.

Рішенням виконавчого комітету Мерефянської міської ради Харківської області №212 від 10.10.2023 відмовлено у коригуванні адреси житлового будинку.

Звернувшись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 заявив вимогу про зміну адреси житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , оскільк за вказаною адресою зареєстровано два житлові будинки, один належить ОСОБА_1 , а інший житловий будинок належить іншій особі.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Пунктом 41 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами належить до виконавчої компетенції сільських, селищних, міських рад.

Положеннями підпункту 10 пункту б статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до делегованих повноважень органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема: облік та реєстрація відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

При цьому, підпункту 2 пункту б статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до делегованих повноважень виконавчого органу ради віднесено, зокрема: організація роботи, пов`язаної зі створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів.

Згідно пункту 2 частини першої статті 37 Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI).

Відповідно до частини п`ятої статті 26-3 Закону № 3038-VI адреса присвоюється, змінюється, коригується, анулюється, зокрема, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради. У містах з районним поділом за рішенням міських рад повноваження щодо присвоєння, зміни, коригування, анулювання адрес можуть делегуватися виконавчим органам районних в місті рад.

У пункті 52 постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2021№ 690«Про затвердження Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна» зазначено, що у разі виявлення дублювання номерів об`єктів нерухомого майна, один чи більше з яких не є об`єктами державної чи комунальної власності, зміна, коригування адреси здійснюються на підставі рішення суду. Однак, у цій постанові не визначено, до суду якої юрисдикції у цьому випадку має звертатися власник об`єкта нерухомого майна і з якою вимогою.

Системний аналіз наведених вище законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що вирішення питання про присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси чи зміни адреси належить до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 441/1625/15-а.

У справі що розглядається спірні правовідносини виникли з приводу зміни адреси нерухомого майна.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір в якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг

Згідно із пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Частиною першою статті 5 КАС передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже в контексті статей 2, 4, 5, 19 КАС України визначальними ознаками справи адміністративної юрисдикції є не лише суть (зміст, характер) спору, але й підстави його виникнення та суб`єктний склад учасників правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, колегія суддів вважає, що даний спір є публічно-правовим, в зв`язку з чим його слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, тому суд першої обґрунтовано дійшов висновку про відмову у відкритті провадження.

Висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний тест постанови складено 05.03.2024