Справа № 344/305/15-ц
Провадження № 2/344/33/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, мотивуючи тим, що 10.05.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №IFU0GA00000351, відповідно до якого позивачці було надано кредит у розмірі 66 000, 00 дол. США на термін до 10.05.2017 року, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 01.12.2014 року має заборгованість в розмірі 33 977,77 дол. США, яка складається з наступного: 27 713,27 дол. США заборгованість за кредитом; 3 032,75 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 932,77 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 665,17 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 16,61 дол. США - штраф (фіксована частина), 1 617,20 дол. США-штраф (процентна складова).

25.06.2015 року відповідачка подала зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати недійсним кредитний договір №IFU0GA00000351 укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 (а.с.54-55, т.1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.10.2016 року по справі призначено експертизу, зупинено провадження у справі. (а.с.121-122, т.2).

05.06.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду поновлено провадження у справі (а.с.145, т.2).

12.11.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду по справі призначено судово-економічну експертизу, зупинено провадження у справі. (а.с.165, т.2).

04.04.2019 року ухвалою Івано-Франківського міського суду поновлено провадження у справі (а.с.145, т.2).

09.10.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду по справі призначено судово-економічну експертизу, зупинено провадження у справі. (а.с.188, т.2).

13.02.2020 року ухвалою Івано-Франківського міського суду поновлено провадження у справі (а.с.201, т.2).

02.12.2021 року ухвалою Івано-Франківського міського суду зупинено провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору недійсним, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 344/19160/21 за позовом представника ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, відділ державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. (а.с.254, т.2).

04.01.2023 року ухвалою Івано-Франківського міського суду поновлено провадження у справі (а.с.30, т.3).

14.12.2023 року представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначила, що станом на 10.10.2023 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 18 888,85 дол. США складає еквівалент 690 438,47 грн. в т.ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом 18888,85 дол. США що складає еквівалент 690 438,47 грн.; Загальний залишок заборгованості за процентами 20 594,45 дол. США, що складає еквівалент 752 782,75 грн. в т.ч. залишок заборгованості за простроченими процентами 20 594,45 дол. США складає еквівалент 752 782,75 грн.; Заборгованість з комісії 4 560,00 дол. США, що складає еквівалент 166 680,31 грн. в т.ч. заборгованість за простроченою комісією 4 560,00 дол. США складає еквівалент 166 680,31 грн.;погашено пені в т.ч. списано 13556,41 дол. США складає еквівалент 495523,39 грн. Загальна сума нарахованої пені 30 000,00 дол. США, що складає еквівалент 1 096 581,00 грн. Всього заборгованість за кредитом 74 043,30 дол. США, що складає еквівалент 2 706 482,53 грн. Просила стягнути з відповідачки на користь позивача вищевказану заборгованість (а.с. 60-62 т.3).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27.02.2024 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору недійсним - залишено без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог в заперечив, просив відмовити в повному обсязі.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №IFU0GA00000351 (а.с.11-13, т.1).

Відповідно до п.1.1 та 1.2 договору, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу або перерахування на рахунок, зазначений у п.7.1 договору. Позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості за цим кредитним договором у передбачені ним терміни за рахунок коштів, розміщених на рахунку позичальника, що відповідає платіжній картці, яка емітована ПриватБанком.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 10.05.2007 року по 10.05.2017 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 60 000,00 доларів США на наступні цілі: будівництво житлового будинку, а також у розмірі 6 000,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках згідно порядку, передбачених пукатими 2.1.3., 2.2.7 договору зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0.92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору.

Згідно ордеру - розпорядження від 10.05.2007 року відповідачу було видано кредитні кошти згідно кредитного договору у сумі 60 000, 00 доларів США (а.с.14, т.1).

Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний) платіж у сумі 953, 08 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Відповідно до аудиторського висновку від 27.11.2015 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ "ПриватБанк" за кредитним договором №IFU0GA00000351 від 10.05.2007 року станом на 01.12.2014 року склала 13 876,09 доларів США (а.с.102-112, т.2).

Рішенням Івано-Франківського міського суду 18.04.2022 року, яке залишено постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.04.2022 року без змін, визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. №2156 від 19.07.2019 року таким, що не підлягає виконанню (а.с.3-10, 11-29, т.3). Рішення набрало законної сили 13.09.2022 року.

В даному рішенні зазначено, що "Так, дійсно 22.12.2014р. було подано позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості та зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним, зі змісту первісного позову вбачається, що заборгованість визначена позивачем-кредитором станом на 01.12.2014р. у сумі 33 977.77 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 27713.27 доларів США, за % - 3032.75 доларів США, комісія - 932.77 доларів США, пеня - 665.17 доларів США, штрафи 16.61 доларів США та 1617.20 доларів США (а.с.8зв.). Як вказано у виконавчому написі, звернення стягнення на предмет іпотеки вчинено в рахунок заборгованості за кредитним договором від 10.05.2007р., за період з 10.05.2007р. по 05.03.2019р. в розмірі 73572.49 доларів США, що за курсом НБУ на 05.03.2019р. становить 1 973 735.30грн., з яких: заборгованість за кредитом - 18888.85 доларів США, за % - 20179.66 доларів США, комісія - 4560 доларів США, пеня - 29943.98 доларів США. Отже, слід прийти висновку, що тіло кредитних коштів у виконавчому написі зменшилося, водночас всі інші нарахування збільшувались, так як період є іншим (більшим) ніж на час подання АТ КБ «Приватбанк» позову до суду в 2014 році. Однак, строк дії договірних зобов`язань було визначено правочином до 10.05.2017р., а тому нарахування відсотків та пені по березень 2019 року, як доводила сторона позивача, виходить за межі дії договору, а отже заборгованість не є безспірною. Також, пройшло понад 3 роки з часу виникнення права вимоги кредитора - з 23.12.2014р. (пред`явлення позову про дострокове стягнення), тобто сплив строку щодо права кредитора - 23.12.2017р., що не враховано нотаріусом. Такі доводи суд вважає частково вірними, так як строк виконання зобов`язання визначений сторонами до 10.05.2017р., був змінений кредитором-банком з дня пред`явлення позову до суду - 23.12.2014р., і саме з цього часу враховується сплив позовної давності."

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з наданим АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком станом на 10.10.2023 року у відповідача утворилася заборгованість перед банком у розмірі 74 043,30 доларів США. з яких, зокрема: 18 888,85 доларів США заборгованість за кредитом, що складає еквівалент 690 438,47 грн.; 20 594,45 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що складає еквівалент 752 782,75 грн.; 4 560,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, що складає еквівалент 166 680,31 грн. Погашено пені в т.ч. списано 13 556,41 дол. США складає еквівалент 495 523,39 грн. Загальна сума нарахованої пені 30 000,00 дол. США, що складає еквівалент 1 096 581,00 грн. (а.с.63-76 т.3).

Відповідно до пункту 2.3.1. кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення цього договору; зміні облікової ставки Національного банку України; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу у чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищезазначеному порядку можливо у границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка Національного банку України, розміру відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті у відповідній редакції).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, також Закон України «Про захист прав споживачів».

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів(висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; аб о 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності16 жовтня 2011 року).

Тобто,частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

10.05.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №IFU0GA00000351.

22.12.2014 року позивач через порушення позичальником зобов`язань подав позов, зокрема, про дострокове повернення всієї суми кредиту.

Порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту передбачений пунктом 2.3.3 кредитного договору. Відповідно до вказаного пункту договору банк має право змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користуванням, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач направляв відповідачу повідомлення про дострокове повернення кредитної заборгованості.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок.

Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Такий правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц.

Разом з тим, відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості 22.12.2014 року року на час розгляду справи у суді заборгованість за кредитним договором відповідачем не сплачена. Крім того, строк дії кредитного договору закінчився 10.05.2017 року.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає можливим стягнути заборгованість за тілом кредиту станом на 10.10.2023 року в розмірі 18 888,65 дол. США.

Враховуючи висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості в іноземній валюті, кредит надавався в іноземній валюті, то кредитна заборгованість підлягає стягненню в іноземній валюті.

В частині заявлених вимог про стягнення заборгованості за відсотками та пенею, яка виникла станом на 10.10.2023 року, суд враховує наступне.

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою ст.1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Частинами першою, третьою ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст.ст.550,551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За своєю правовою природою неустойка має акцесорний характер і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду, висновки якої щодо застосування відповідних норм права має враховувати суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зробила правовий висновок (п. 90, 91): «Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже,припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Надалі цей правовий висновок Велика Палата Верховного Суду неодноразово підтвердила (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.02.2020 року справа № 912/1120/16).

Отже, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Тож, з огляду на практику застосування норм матеріального права, які застосовуються до правовідносин сторін у цій справі, а також враховуючи, що строк кредитування сплив 23.12.2014 року у зв`язку із пред`явленням позивачем в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України позову до відповідача, право позивача нараховувати проценти та пеню за правомірне користування відповідачем кредитом припинилося.

У таких правовідносинах сторін, що склалися, права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог він не пред`являв.

Таким чином, кредитні правовідносини між банком та ОСОБА_1 припинилися 22.12.2014 року, як і припинилося право банку нараховувати проценти, пеню.

Отже, вимоги про стягнення передбачених договором процентів, пені нарахованих після закінчення строку кредитування, а саме, після 22.12.2014 року, задоволенню не підлягають.

Отже, періодом, за який має бути здійснено стягнення заборгованості є період з 10.05.2007 року по 22.12.2014 року.

Станом на 22.12.2014 року загальний залишок заборгованості за процентами за користування кредитом становить - 1624,71 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором - 487,33 доларів США.

Крім того, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими.

Кредитний договір №IFU0GA00000351 від 10.05.2007 року укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , містить положення, яким, окрім іншого, передбачено сплату позичальником (пункт 7.1) винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту. Вказана винагорода зазначена у розрахунку як комісія.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 зробив висновок, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними.

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по комісії.

В такому випадку не має значення вид комісії та згода позичальника на її встановлення.

Враховуючи вищевикладе, суд приходить до висновку, що з позичальника на користь банку підлягають стягненню заборгованість у загальному розмірі 21 000,89 доларів США, з яких: 18 888,85 доларів США заборгованість за тілом кредитом, 1624,71 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 487,33 доларів США- пеня.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша та друга статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 40597,24 грн.

З урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача з відповідача 11 514,59 грн. ( 767 639,23 х 40 597,24 / 2 706 482,53) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 128, 133, 141, 223, 247, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , в користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299, код 14360570) - заборгованість за кредитним договором №IFU0GA00000351 від 10.05.2007 року в сумі 21 000,89 доларів США, з яких: 18 888,85 доларів США заборгованість за тілом кредитом, 1624,71 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 487,33 доларів США- пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , в користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" ( МФО 305299, код 14360570) - 11 514,59 грн. судового збору.

В решті вимог позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 06.03.2024 року.

Суддя Пастернак І.А.