ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року м. Чернівці

Справа № 727/4164/20

Провадження №22-ц/822/139/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.,

секретар Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2020 року, головуючий у І-й інстанції Слободян Г.М.,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» у травні 2020 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 10 вересня 2007 року відповідач ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору №CVX0GA00000086 отримав кошти у розмірі 50 000 доларів США на термін до 08 вересня 2022 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором.

В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №CVX0GA00000086 від 10 вересня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №CVX0GA00000086 від 10 вересня 2007 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 виступила поручителем перед банком за виконання зобов`язань ОСОБА_1 , як солідарного боржника.

У зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 27 березня 2020 року утворилася заборгованість, що становить 252 990,64 долари США і складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 38 475,85 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 42 261,76 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 10 000 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 162 253,03 долари США.

Просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 25 червня 2018 року по 27 березня 2020 року в розмірі 4 937,50 доларів США та судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №CVX0GA00000086 від 10.09.2007 року, станом на 27.03.2020 року в розмірі 4 937,50 доларів США, що за курсом 28,13 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.03.2020 року складає 138 891,88 грн, що складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 25.06.2018 року по 27.03.2020 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом; позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 25 червня 2018 року по 27 березня 2020 року в розмірі 4 937,50 доларів США.

Розрахунок заборгованості по кредиту (а.с.5-7) відповідача ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 27 березня 2020 року свідчить про те, що сума заборгованості по наведеній вище сумі відповідачем не погашена.

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

На зазначене рішення суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що судом першої інстанції проведено неправильну правову експертизу поданих доказів та неповно досліджено та піддано оцінці обставини, що стали підставою помилкового висновку суду і прийняття необґрунтованого та незаконного рішення суду, оскільки відсутні підстави для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю АТ КБ «ПриватБанк» обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, оскільки в якості доказів не подано документів первинного бухгалтерського обліку, що б підтверджували заборгованість відповідача, а розрахунок суми заборгованості є припущенням, який ґрунтується на безпідставних та необґрунтованих документах.

У відзиві АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що довгий період часу відбувалося погашення отриманого кредиту. Позивач направляв відповідачам повідомлення про наявний борг. Однак, після отримання повідомлень заборгованість погашена не була. Апелянт не заперечує факт отримання кредиту та сплати певний час частини кредиту та відсотків по ньому. Апелянт не надав свого розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 10 вересня 2007 року відповідач ОСОБА_5 відповідно до укладеного договору №CVX0GA00000086 отримав кошти у розмірі 50 000 доларів США на термін до 08 вересня 2022 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором (а.с.12-14).

Відповідачем ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу з громадянкою ОСОБА_6 30 грудня 2015 року було змінено прізвище на ОСОБА_7 (а.с.16-17).

В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №CVX0GA00000086 від 10 вересня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №CVX0GA00000086 від 10 вересня 2007 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 виступила поручителем перед банком за виконання зобов`язань ОСОБА_1 , як солідарного боржника (а.с.15).

Пунктом 7.1 кредитного договору №CVX0GA00000086, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено, що кредитні кошти в розмірі 50 000 доларів США надано на споживчі цілі, визначено розмір щомісячного платежу та розмір відсотків за користування кредитом.

У зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 27 березня 2020 року утворилася заборгованість, що становить 252 990,64 долари США, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 38 475,85 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 42 261,76 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 10 000 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 162 253,03 долари США (а.с.5-7).

Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тобто, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Як вбачається з кредитної угоди від 10 вересня 2007 року №CVX0GA00000086 ОСОБА_5 отримав кошти від ПАТ КБ «ПриватБанк» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності.

Позивач свої зобов`язання за кредитною угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 50 000 дол. США. Відповідачем зазначена обставина не спростована.

Усупереч умовам договору, ОСОБА_5 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання з погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим станом на 27 березня 2020 року утворилася заборгованість, що становить 252 990,64 долари США, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 38 475,85 дол. США; заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 42 261,76 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 10 000 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 162 253,03 дол. США.

Враховуючи, що між сторонами було укладено кредитний договір в іноземній валюті, сплата відсотків також визначена в іноземній валюті, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 25 червня 2018 року по 27 березня 2020 року в розмірі 4 937,50 дол. США.

Посилання апелянта на те, що розмір заборгованості не може підтверджуватися розрахунком банку, є необґрунтованими.

Колегія суддів наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161 гс19) зазначено, що: "визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду".

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції правомірно врахував наданий банком розрахунок заборгованості та наявні матеріали кредитної справи, оскільки указані документи стосуються предмета доказування у справі.

Відповідач, заперечуючи проти розміру заборгованості, не спростував його, що є його процесуальним обов`язком.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до статті 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк