Справа №442/9153/23
Провадження №2/442/259/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючої-судді - Грицай М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Мушинський Віктор Тадеушович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

Позов мотивує тим, що 30.10.2020 уклав шлюб з ОСОБА_2 . Протягом останнього часу відношення з відповідачем погіршилися. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння. Спроби примиритися та зберегти сім?ю не призвели до бажаних результатів. Спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне проживання і примирення між ними неможливе, оскільки суперечить їх інтересам та дітей, а тому просить розірвати шлюб, судові витрати покласти на відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відповідач подала заяву, в якій не заперечила щодо розірвання шлюбу. При цьому, зазначила, що категорично не погоджується з твердженнями позивача про те, що сторони не вели спільного господарства за час перебування у шлюбі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, враховуючи заяву відповідача, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , що видане повторно, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 (після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 30.10.2020 в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Мністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), про що складено актовий запис №2020.

Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, серед іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частини 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини 2 статті 104 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту пункту 10 постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а також забезпечення державою принципу свободи шлюбу та принципу свободи розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем мають формальний характер, суперечать інтересам сторін, оскільки відповідач погодилась щодо розірвання шлюбу, а тому позов підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з вдповідача витрат на правову допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За умовами частин 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові від 28.09.2023 у справі №686/31892/19 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 06.11.2023, укладеним між адвокатом Мушинським Віктором Тадеушовичем та Паркер Алексом, виконавець бере на себе зобов?язання надавати необхідну правову допомогу замовнику у справі про розірвання шлюбу, замовник зобов?язується виплатити виконавцю винагороду за надання правової допомоги. Відповідно до п. 5.1 даного договору за надання правової допомоги замовник зобов`язується виплатити виконавцю винагороду згідно виставленого рахунку. Також долучено свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №868, посвідчення адвоката та ордер на надання правничої правової допомоги адвокатом Мушинським В.Т. на підставі договору від 06.11.2023.

Проте, позивачем не надано документальне підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у порядку, встановленому цивільно-процесуальним законодавством, а тому суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно ст. 142 ЦПК України на користь позивача слід стягнути 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 142, 264, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30.10.2020 в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Мністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складено актовий запис №2020.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Паркера Алекса 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення виготовлено 05.03.2024.

Суддя М.М. Грицай