Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2024 Справа №607/5555/23 Провадження №2-др/607/9/24

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Медвідь О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2024 позовні вимоги задоволено.

30.12.2022 року ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Сампарою Н.М., на виконання умов якого адвокатом Сампарою Н.М. надані ОСОБА_1 послуги, що викладені в акті виконаних робіт (описі робіт адвоката).

При поданні позовної заяви, позивач заявив про понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн та просив стягнути їх з відповідача.

Також, при поданні заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, позивач заявив про понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відтак, з підстав наведених у заяві, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, обґрунтовано вважає, що гонорар адвоката у розмірі 20 000,00 грн є співмірний із наданими послугами у даній справі, часом затраченим на ведення цієї справи, а тому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Крім цього, представник відповідача ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування заяви посилається на те, що відповідач із вказаним рішенням суду від 31.01.2024 не погоджується, вважає його таким, що не ґрунтується на засадах верховенства права, незаконним і необґрунтованим, а тому, залишає за собою право на подання апеляційної скарги, та у разі його скасування судом апеляційної інстанції, виникає необхідність у стягненні з відповідача понесених позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Також, зазначила, що під час розгляду справи позивач поніс витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме, витрати на професійну правничу допомогу, які документально підтверджені.

А тому, з підстав наведених у заяві, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42 000,00 грн.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подала письмові заперечення, в яких вказала, що вирішуючи питання щодо розумності та співмірності заявлених витрат на правничу допомогу в розмірі 42 000,00 грн зі складністю справи (стягнення аліментів) та виконаним адвокатом обсягом робіт, вважає, що їх розмір є завищеним.

Відтак, просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правову допомогу або, якщо суд прийде до переконання про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, просить зменшити розмір витрат на професійну правову допомогу до 500 грн. Також представник позивача подала заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник відповідача подала письмові заперечення, в яких зазначила, що сторона позивача не подала заяви до закінчення судових дебатів про намір подати докази розміру понесених витрат. Також вважає, що понесені витрати є не співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання послуг, з урахуванням часткового задоволення позову, складності справи, спрощеного порядку її розгляду, а також те, що в справі про стягнення аліментів адвокату не було необхідно вивчати додаткові джерела права та законодавство, що регулює спір у справі, враховуючи багаторічний досвід адвоката та її діяльність у сфері сімейного права.

Окрім того, витрати в сумі 20 000,00 грн становлять надмірний тягар для іншої сторони - відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, як наслідок, в разі вирішення поданої заяви, вважає за необхідне зменшити заявлені витрати до 500,00 грн.

Відтак, просить залишити без задоволення заяву представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу. Крім цього, представник відповідача подала клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Перевіривши та дослідивши матеріали даної справи, суд дійшов наступного висновку, виходячи з наступних підстав.

Щодо заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2024 ухвалено задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1 500,00 грн, щомісячно, починаючи з 24 березня 2023 року.

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Головне значення додаткового рішення полягає в забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом унаслідок неналежного виконання вимог частини 1 статті 264 ЦПК України.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Суд враховує, що представником позивача в процесі розгляду даної справи було подано докази на підтвердження витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн, а саме, договір про надання правової допомоги № б/н від 30.12.2022 та акт виконаних робіт від 01.02.2024.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Питання гонорару та рахунків визначено сторонами у вищевказаному договорі про надання правничої допомоги.

Таким чином, представник позивача надала докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Разом із тим, представник відповідача подала до суду заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України, встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги представник відповідача зазначала про те, що розрахунки, надані відповідачем на підтвердження витрат понесених нею на правничу допомогу, є завищеними та було вказано про неспівмірність таких витрат, та просила зменшити заявлені витрати до 500,00 грн.

Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, взявши до уваги вищевказані докази на підтвердження факту укладення договору про надання правової допомоги № б/н від 30.12.2022 та акту виконаних робіт від 01.02.2024, дійшов висновку про те, що визначений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді в розмірі 20 000,00 грн є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними, у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги.

Зокрема, щодо понесених витрат на правничу допомогу, а саме, за детальне обговорення, аналіз проблеми, консультація клієнтів, ознайомлення з матеріалами та документами, аналіз судової практики в даній категорії справ та вироблення правової позиції, написання позовної заяви, клопотання про доручення доказів, написання заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, відповіді на відзив, клопотання про долучення, заперечення на доручення доказів, а також за участь адвоката у судових засіданнях на загальну суму 20 000,00 грн, не відповідає вказаному вище критерію розумності та обґрунтованості, оскільки, з огляду на зміст та написання позовної заяви, клопотань, відповіді на відзив та інше, не вимагало у адвоката особливих зусиль чи вивчення нових обставин справи, а також з урахуванням часткового задоволення позову, складності справи, зокрема, спрощеного порядку її розгляду.

З огляду на вищевикладене, розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 , суд, бере до уваги співмірність витрат зі складністю справи та із наданим адвокатом позивача обсягом послуг під час розгляду справи в суді, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, враховуючи виконані роботи, з урахуванням принципу розумності та справедливості, зважаючи на ту обставину, що позивач заперечує проти розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат до 10 000,00 грн.

Таким чином, підлягає розподілу витрати понесені на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 в сумі 10 000,00 грн, які слід розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, 10 000 * 60/100 = 6 000 грн.

Відтак, слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Щодо заявлених представником відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19.

На підтвердження факту витрат на оплату послуг адвоката, представником відповідача ОСОБА_4 надано акт приймання-передачі наданих послуг від 05.02.2024 на суму 34 500,00 грн, договір про надання правової допомоги від 04.09.2023, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а також письмові розписки від 14.11.2023, 24.11.2023, 19.12.2023, 11.01.2024 та 29.01.2024 про те, що адвокатом Світликом О.М. було отримано від ОСОБА_2 гонорар на загальну суму 7 500,00 грн за надання правничої (правової) допомоги, згідно Договору про надання правничої (правової) допомоги № 45/2022 від 18.07.2022 та акт про надану правничу (правову) допомогу від 06.02.2024, договір про надання правової (правничої) допомоги № 65/2022 від 16.11.2022.

Отже, суд, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, взявши до уваги вищевказані докази, дійшов висновку про те, що визначений стороною відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді в розмірі 42 000,00 грн є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними, у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги, оскільки не відповідає вказаному вище критерію розумності та обґрунтованості, з огляду на зміст та написання відзиву на позов, заперечення на відповідь на відзив заяв про подання доказів та інше, не вимагало у адвоката особливих зусиль чи вивчення нових обставин справи, а також з урахуванням часткового задоволення позову, складності справи, зокрема, спрощеного порядку її розгляду.

З огляду на вищевикладене, розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 , суд, бере до уваги співмірність витрат зі складністю справи та із наданим адвокатом відповідача обсягом послуг під час розгляду справи в суді, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, враховуючи виконані роботи, з урахуванням принципу розумності та справедливості, зважаючи на ту обставину, що відповідач заперечує проти розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат до 8 000,00 грн.

Таким чином, підлягає розподілу витрати понесені на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 в сумі 8 000,00 грн, які слід розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, 8 000 * 40/100 = 3 200,00 грн.

Відтак, слід стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 200,00 грн.

Частиною 5 статті 270 ЦПК України, додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 133, 141, 258-268, 270, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково заяву представника позивача ОСОБА_3 про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн (шість тисяч гривень 00 копійок).

Задовольнити частково заяву представника відповідача ОСОБА_4 про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 200,00 грн (три тисячі двісті гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Додаткове рішення суду складено та підписано 16 лютого 2024 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко