ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/254/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №700/767/23 Категорія: 304090000 Бесараб Н.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» Омельченка Є.В. на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2023 року, у складі судді Бесараб Н.В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 14.03.2021 ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № Б/Н та отримання кредитної картки.

На підставі зазначеної анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банку» разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом в заяві. Також всі основні умови кредитування доведені відповідачу, про що свідчить його підпис в Паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то банк керується п.п. 2.1.1.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Позивач вказував, що свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Проте, відповідач не сплатила своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 15.07.2023 р. у відповідача виникла заборгованість в розмірі 123 589 грн. 32 коп., яка складається з наступних сум: 97 305 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом; 26284 грн.05 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. - штрафи.

Банк просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд мотивував тим, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладення кредитного договору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, банк подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі судового збору за подання апеляційної скарги.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що боржник користувався кредитом, а отже, ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з умовами, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Скаржник наголошує на тому, що посилання суду на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 є необґрунтованим, оскільки в справі, що перебувала на перегляді Верховного Суду, Тарифи Банку не було підписано боржником.

В даному випадку до матеріалів справи додано не тільки Тарифи банку, а і Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та інше. Паспорт продукту підписаний боржником за допомогою електронного підпису.

Згоду на використання електронного підпису відповідач надала у анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання Банківських послуг в А-банку.

Скаржник звертає увагу колегії суддів на те, що на підтвердження вірності розрахунку заборгованості банк надав банківську виписку.

Стосовно списання платежів на користь інших кредитів (Нова розстрочка), то скаржник зазначає, що суду надані копії заяв по цим кредитам, підписані відповідачем, в яких він в п.15 абз. 4 дозволив банку проводити «договірне списання».

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 адвокат Подплєтьонний С.С. просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що позивач не довів, з якими конкретно Умовами та правилами, розміщеними на веб-сайті банку була ознайомлена відповідач.

Представник відповідача наголошує на тому, що доводи скаржника про необхідність врахування наявності Паспорту споживчого кредиту є безпідставними та спростовуються правовою позицією Верховного Суду, згідно якої ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем, не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Зазначає, що відповідач не підписувала жодної заяви та паспорту споживчого кредиту «Нова розстрочка».

Розмір заборгованості, зазначений у колонці розрахунку заборгованості «залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» не відповідає дійсності, оскільки банк неодноразово здійснював списання коштів з рахунку безпідставно.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 04 січня 2024 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2023 року не повністю відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог та порушення прав позивача, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонам договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладення кредитного договору.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 з підстав зняття останньою кредитних коштів із банківської карти, отриманої згідно анкети-заяви від 14.03.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

АТ «Акцент-Банк», звертаючись із даним позовом, до суду першої інстанції надав копію анкети-заяви від 14.03.2021 про приєднання ОСОБА_1 до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку, розрахунок заборгованості за договором від 14.03.2021 станом на 15.07.2023, Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», Виписку по картці станом на 15.07.2023, Довідку за лімітами за період з 14.03.2021 по 15.07.2023, згідно якої 14.03.2021 ОСОБА_1 був встановлений кредитний ліміт за ініціативою позичальника 22 000 грн, та того ж дня збільшений банком до 97 400 грн., Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», Витяг з Тарифів по картці «Зелена». Також, в подальшому на виконання ухвали суду, Банком було надано: Паспорт банківського продукту «Нова розстрочка» від 06.08.2021, заява про надання послуги «Нова розстрочка» №АВН0СР284 від 06.08.2021 з таблицею обчислення загальної вартості кредиту «Нова розстрочка», Паспорт банківського продукту «Нова розстрочка» від 08.09.2021, заява про надання послуги «Нова розстрочка» №АВН0СР902 від 08.09.2021 з таблицею обчислення загальної вартості кредиту «Нова розстрочка», Паспорт банківського продукту «Нова розстрочка» від 01.02.2022, заява про надання послуги «Нова розстрочка» №АВН0СР991 від 01.02.2022 з таблицею обчислення загальної вартості кредиту «Нова розстрочка», Паспорт банківського продукту «Нова розстрочка» від 02.02.2022, заява про надання послуги «Нова розстрочка» №АВН0СР312 від 02.02.2022 з таблицею обчислення загальної вартості кредиту «Нова розстрочка», Паспорт банківського продукту «Нова розстрочка» від 03.02.2022, заява про надання послуги «Нова розстрочка» №АВН0СР268 від 03.02.2022 з таблицею обчислення загальної вартості кредиту «Нова розстрочка».

Водночас, підписана ОСОБА_1 анкета-заява від 14.03.2021, на яку посилається АТ «А-Банк» в позовній заяві, не містить будь-яких даних про суму кредиту, кредитний ліміт, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії.

Вказана анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача та підпис останньої.

Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, копії додатків, а саме витяг з Тарифів по картці «Зелена» та витяг з Умов про надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Тарифами і Умовами та правилами надання банківських послуг.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ця редакція Витягу з «Умов та Правил надання банківських послуг», а також Тарифи узгоджені з відповідачем при підписанні анкети-заяви від 14.03.2021, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також розмір і порядок їх нарахування.

Тому, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, не врахував, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами та правилами та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись і змінами до них, викладеними на сайті Банку.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою- споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч.1 ст.1 вказаного закону споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що також зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд враховує, що банк систематично змінює зміст Умов, отже стверджувати, що з 2021 року (коли сторони у справі уклали договір) до 2023 року (коли позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості) зміст кредитного договору був незмінним підстав немає.

У доданому до позовної заяви Паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який, як зазначає позивач, підписаний 14.03.2021 ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, наявна інформація по трьом видам кредитного продукту, а саме, по карткам «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена», відповідно зазначені різні процентні ставки та порядок нарахування відсотків, кількість та розмір платежів, періодичність їх сплати, різний кредитний ліміт.

Разом з тим, даний Паспорт споживчого кредиту, як вірно зазначив суд, не можна вважати складовою частиною кредитного договору між ОСОБА_1 та банком, оскільки наведена в ньому інформація є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до ЗУ «Про споживче кредитування».

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону).

Частиною 3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).

Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 до укладення кредитного договору та була актуальною лише до 01.07.2021, й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20.

Тому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач підписала Паспорт споживчого кредитування, в якому було погоджені всі умови кредитування, у тому числі нарахування відсотків.

Тобто, до позовної заяви не додано документів, які підтверджують, що на момент підписання анкети-заяви, відповідач була ознайомлена саме з заявленими позивачем умовами кредитування з використанням кредитки.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та порядок нарахування відсотків, наданий банком Витяг з Умов сам по собі не може розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи, який колегія суддів відхиляє як неналежний та недопустимий доказ, з підстав недоведення того, що він є невід`ємною частиною договору від 14.03.2021.

З огляду на це, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Враховуючи викладене, підстав для стягнення відсотків за користування кредитними коштами колегія суддів не вбачає, оскільки позивачем не доведено узгодження з позичальником ОСОБА_1 розміру процентної ставки, порядку нарахування та сплати відсотків, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Натомість, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції щодо недоведення належними доказами факту укладення кредитного договору між банком та ОСОБА_1 .

Так, підписання ОСОБА_1 анкети-заяви від 14.03.2021 про приєднання до банківських послуг в АТ «А-Банку» свідчить про укладення кредитного договору між банком та позичальником, оскільки остання виразила свою волю на отримання кредитних коштів, що підтверджується підписанням анкети-заяви, отриманням кредитної картки з встановленням кредитного ліміту за бажанням позичальника в сумі 22 000 грн та перерахуванням на картку кредитних коштів, які використовувались відповідачем, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.10-14).

З огляду на викладене, висновки суду про недоведеність укладення кредитного договору є безпідставними.

Враховуючи, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами обґрунтованими є вимоги про стягнення лише фактично отриманих коштів за кредитом (тіла кредиту).

Вирішуючи спір в даній частині, колегія суддів враховує виписку по рахунку, яка є належним доказом для встановлення розміру заборгованості позичальника по кредиту.

З виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 фактично отримано, шляхом оплати товарів, переказу на інші карти, кредитних коштів на суму 25 719 грн 63 коп., а внесено на погашення боргу 27 815 грн 00 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів ходить висновку про відсутність заборгованості відповідача перед банком за фактично отриманими коштами.

При визначенні розміру заборгованості по тілу кредиту, колегія суддів враховує, що банк до тіла кредиту включив витрати по угодам «Нова розстрочка», що не є фактично отриманими коштами відповідача за договором б/н від 14.03.2021, а тому колегія суддів не приймає до уваги такі нарахування та відхиляє їх за недоведеністю.

Крім того, предметом даного позову є стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14.03.2021, а тому докази, надані 25.09.2023 банком на ухвалу суду, зокрема, Паспорти банківського продукту «Нова розстрочка», Заяви про надання послуги «Нова розстрочка» з таблицями обчислення загальної вартості кредиту «Нова розстрочка» не відносяться до предмету спору, так як є іншими угодами банку та ОСОБА_1 , та вірно не прийняті судом до уваги.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції про недоведеність укладення між банком та ОСОБА_1 кредитного договору є безпідставними, колегія суддів змінює рішення суду з викладенням мотивувальної частини рішення в редакції даної постанови.

Враховуючи, що фактично рішення щодо позовних вимог банку залишається без змін, судові витрати по справі залишаються за сторонами.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» Омельченка Є.В. задовольнити частково.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2023 року в даній справі змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

О.М. Новіков