ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1177/23 Номер провадження 22-ц/814/1006/24Головуючий у 1-й інстанції Назарьова Л. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Калініна Сергія Костянтиновича на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕНТУС УКРАЇНА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

09 червня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої позивач вказує, що 24.05.2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір № 2433873 про надання споживчого кредиту. На підставі зазначеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом, та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором. Вказав, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої договірні зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 5000,00 грн, шляхом зарахування коштів на платіжну карту відповідача. Натомість відповідач у порушення умов договору у встановлений строк чергові платежі для погашення заборгованості за кредитом не проводив, а тому станом на дату звернення до суду за відповідачем по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 16300,00 грн, яка складається із заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» заборгованість за договором № 2433873 від 24.05.2020 року у розмірі 16 300,00 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2023 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» заборгованість за договором № 2433873 від 24.05.2020 року в розмірі 16 300,00 (шістнадцять тисяч триста) гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

На вказане рішення представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Калініним С.К. подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати рішення суду, посилаючись на неправильне застосуванням судом норм матеріального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи та не дослідження і не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам; ухвалити нове про відмову в задоволенні позову та стягнути з позивача ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5000,00 грн., та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 026,00 грн. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не зазначив, якими доказами підтверджується укладання електронного договору, зокрема отримання та використання відповідачем одноразового ідентифікатора. З позовної заяви та долученого кредитного договору вбачається, що джерелом походження наданих позивачем доказів є офіційні сайт кредитора, електронний сервіс Товариства. Позивачем додано до позову роздруківку Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Проте роздруківка із сайту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони позикодавця, яка може вносити і вносить відповідні зміни у зазначені Правила. У зв`язку з цим, Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» які наявні у матеріалах справи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності та уможливив би покладення на слабшу сторону - споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вказує, що схожий правий висновок сформовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цивільній справі №342/180/17 та у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Також апелянт вважає, що в даному випадку, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку. У рішенні не вказано, який доказ - первинний чи зведений обліковий документ - в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджує перерахування відповідачу коштів по кредитному договору. Як зазначає відповідач, довідка ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 4047 від 05.06.2023, з яким кредитодавцем укладено договір про організацію переказу грошових коштів № ВП-200417-1 від 20.04.2017, та через ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» позивач ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 24.05.2020 здійснив переказ грошових коштів на суму 5000,00 гривень на платіжну картку № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-7761829, - не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів. В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, а позивач не заявляв клопотання про витребування інформації про належність платіжної картки відповідачу та підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 5 000,00 грн. Позивачем не надано суду таких документів, що могли б підтвердити існування заборгованості відповідача у розмірі, що заявлений позивачем до стягнення у даній справі.

Відсутність в матеріалах справи первинних документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом.

Розрахунок позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитом у розмірі 13 591,56 грн., нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань (прострочення грошового зобов`язання), після спливу строку кредитування (23.06.2020), суперечить вимогам вищевказаного закону та сталій судовій практиці в Україні.

Крім цього, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що починаючи з 23.06.2020, в період прострочення зобов`язання, до відповідача правомірно застосовано стандартну процентну ставку 1,90% в день від суми кредиту. Тоді як пунктом 1.5.2 кредитного договору передбачено «Процентна ставка за користування коштами кредиту» у вигляді процентної ставки - 1,9 % в день від суми кредиту, а не річних від простроченої суми, як передбачено ч. 2 ст.625 ЦК.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення місцевого суду, яке на його переконання відповідає вимогам закону. Крім цього просить витребувати у АТ «Ощадбанк» (адреса для зв`язку та листування: м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г) виписку за операціями карткового рахунку банківської картки № НОМЕР_2 MasterCard відкриту в АТ «Ощадбанк», що належить/належала ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_3 .

Розгляд справи проводиться в письмовому провадженні без проведення судового засідання та виклику сторін відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу, заперечень відповідача на клопотання про витребування доказів, приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, і це підтверджено матеріалами справи, що 24 травня 2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - Товариство) та ОСОБА_1 укладено Договір №2433873 про надання споживчого кредиту (далі - Договір), відповідно до якого Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн із встановленим строком кредитування 30 днів. Згідно з умовами Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором (а.с. 13-15).

Оскільки відповідач не виконував належним чином умови договору, за ним утворилась заборгованість, яка станом на день звернення до суду з позовом 08.06.2023 становить 16300,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існують кредитні правовідносини; позивач виконав умови договору, надавши відповідачу кредитні кошти, тоді як відповідач не виконував належним чином умови укладеного з позивачем договору та за ним утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 627, 628 та 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 зазначеного Кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.1 Договору укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт або мобільний додаток.

Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введенні Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІТС Товариства.

Згідно п. 1.2, п. 1.3, 1.4 Договору Товариство надає Споживачу кредит у гривні в загальному розмірі 5 000,00 грн. на строк 30 днів, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки передбачені договором. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору.

Згідно з п.1.5. Договору тип процентної ставки - фіксована.

Знижена процентна ставка 0,95 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку (п. 1.5.1 Договору).

Пунктом 1.5.2. Договору передбачено, що стандартна процента ставка 1,90% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо Споживач не виконав умови зазначені в пп.1.5.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки; та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування відповідно до п. 4.1-4.6 цього Договору; та у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Таким чином кредитування за Договором здійснюється за процентною ставкою, що складає 1,90% в день, з дня невиконання умов для застосування зниженої процентної ставки, що складає 0,95% та застосовується серед іншого й у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення.

Відповідно до п.1.8. Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору за зниженою ставкою 6425,00 грн, за стандартною ставкою 7 850,00 грн.

Згідно Договору, графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту №2433873 від 24.05.2020 року, Паспорту споживчого кредиту, кредит в розмірі 5000,00 грн відповідач зобов`язаний повернути до 23.06.2020 року.

Через ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», з яким кредитодавцем укладено договір про організацію переказу грошових коштів № ВП-200417-1 від 20.04.2017 року (а.с. 101- 104), ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 24.05.2020 року здійснив переказ грошових коштів на суму 5000,00 гривень на платіжну картку № НОМЕР_1 , номер трансакції в системі WayForPay creditplus-7761829 (а.с. 25, 110).

Суд першої інстанції встановив, і з цим погоджується колегія суддів апеляційного суду, що вказане підтверджує факт існування кредитних правовідносин між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 .

Відповідач за кредитним договором свої зобов`язання належним чином не виконав, заборгованість перед позивачем у повному обсязі не погасив, а тому станом на дату звернення до суду з позовом - 08.06.2023 року за договором №2433873 від 24.05.2020 року, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 16300 грн, яка складається із:

- 5000,00 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту);

-11 300,00 грн сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом строком за 120 днів.

При цьому судом установлено, і з висновками суду погоджується суд апеляційної інстанції, що протягом передбачених Договором 30 днів для сплати кредиту за пониженою процентною ставкою відповідач заборгованість не сплатив, а тому позивач правомірно провів нарахування відповідно до п. 1.5.2 та п.3.1 Договору - за ставкою 1,90 % в день.

Нарахування відсотків за період 120 днів також правомірно проведено місцевим судом, оскільки такий термін передбачено Договором - 30 днів для погашення боргу у передбачений Договором термін і 90 днів відповідно до п. 1.5.2 Договору.

Наявна заборгованість підтверджена відповідним розрахунком, наданим позивачем (а.с. 30-34), відповідає умовам договору та встановленим судом обставинам справи, стороною відповідача не спростований належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 202 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України), правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін.

Організаційно-правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів із застосування інформаційно-телекомунікаційних систем регулюються нормами Закону України «Про електронну комерцію» за №675-VIII від 03.09.2015р.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу.

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Пунктом 9.6. Договору від 24.05.2020, укладеного між сторонами у цій справі, встановлено, що він укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції».

Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Крім того, пунктом 9.8. Договору встановлено, що підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що: - перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», (далі - Правила), що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020 року (актуальні на момент укладення Договору), повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися; - дані, що стосуються його особи (дані паспорту, РНОКПП, ПІБ, місце проживання, інше), зазначені в преамбулі, та реквізитах сторін цього Договору є актуальними, правильними та відповідають дійсності.

Споживач погоджується, що наявність помилок та/або неточностей, та/або описок в таких даних, не пливають на зобов`язання Споживача, передбачені цим Договором; - він погоджується, що у випадку передбаченому пп.2 п.5.1. Договору для Товариства не наступає прострочення кредитора.

Як зазначив у відзиві на апеляційну скаргу позивач, і це не спростовано відповідачем та його представником, що 20.12.2019 року ОСОБА_1 розпочав вперше Реєстрацію в ІТС Товариства, вказуючи відповідні дані, що передбачені спеціальними формами.

Враховуючи вимоги Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), укладення Кредитного договору № 2433873 від 24.05.2020 року з ОСОБА_1 відбулося в такому порядку: 24.05.2020р. Клієнт заповнив заявку на отримання кредиту на сайті Товариства, вказавши особисті дані, банківську платіжну картку для перерахування кредитних коштів, строк та суму кредиту.

Товариство повідомило Клієнта про прийняття заявки на отримання кредиту шляхом відповідного інформаційного повідомлення у Особистому кабінеті.

Після отримання заявки Товариство здійснило оцінку кредитоспроможності Клієнта та достовірності наданої Клієнтом інформації за допомогою багаторівневої автоматизованої системи прийняття кредитних рішень.

Після аналізу наявної інформації Товариство прийняло рішення про можливість укладання з Клієнтом кредитного договору, про яке повідомило Клієнта шляхом відправки відповідного інформаційного повідомлення (Доказ СМС-повідомлення на номер телефону клієнта).

В Особистому кабінеті Клієнт отримав для ознайомлення Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію та положення, що вимагаються чинним законодавством України, та пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Кредитного договору, що містить усі істотні умови.

Клієнт мав можливість прийняти (акцептувати) пропозицію укласти Кредитний договір або відмовитися від пропозиції.

Клієнт повідомив про готовність прийняти пропозицію (оферту), натиснувши відповідну клавішу (ПІДТВЕРДИТИ) у Особистому кабінеті, після чого Товариство надіслало Клієнту засобами зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду на номер телефону НОМЕР_4 , код M738906.

Введенням одноразового ідентифікатора, що є його електронним підписом, Клієнт підтвердив, що ознайомився до укладення Кредитного договору з Паспортом споживчого кредиту, умовами Кредитного договору та підписав їх.

Товариство після одержання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) відправило Клієнту його примірник Кредитного договору у формі електронного документу на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1

Товариство повідомило Клієнта про факт перерахування коштів шляхом відправки інформаційного повідомлення засобами зв`язку (СМС-повідомленням на номер телефону НОМЕР_4 ).

Як вказує у відзиві на апеляційну скаргу позивач, і це не спростовано жодними доказами стороною відповідача, кредитний договір від 24.05.2020 не міг бути укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 без реєстрації відповідача на сайті Товариства, без створення особистого кабінету відповідача, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без подання заявки на отримання кредитних коштів.

Для підтвердження ознайомлення з умовами Кредитного договору, його укладення між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем було надано до позовної заяви належним чином оформлені скріншоти з єдиної офіційної інформаційно-реєструючої електронної системи Товариства, за допомогою якої Товариство провадить господарську діяльність/здійснює оформлення/укладення кредитних договорів. Згідно вказаних скріншотів зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій Товариства та Відповідача щодо ознайомлення з Кредитним договором та його укладенням в інформаційно-телекомунікаційній системі.

Отже позивачем надано належні, достовірні та допустимі докази, в силу вимог ст.76-81 ЦПК України на підтвердження того, що 24.05.2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2433873 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу на підставі заявки позичальника для отримання кредиту на відповідному Інтернет - ресурсі https://creditplus.ua, що є частиною інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства. Прийняття відповідачем пропозиції укласти означений договір здійснено шляхом заповнення ним формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Отже між сторонами був укладений договір про надання споживчого кредиту в електронній формі в особистому кабінеті відповідача, шляхом реєстрації (заповнення особистих даних) та авторизації відповідача на вебсайті https://creditplus.ua, що вбачається із наданих позивачем скріншотів із сайту Товариства.

Вказані обставини достовірно встановлені судом першої інстанції та на їх спростування сторона відповідача не надала жодних доказів, а доводи апеляційної скарги відповідача щодо неукладення кредитного договору є неспроможними.

У розділі 2 «Порядок та умови надання кредиту» Договору № 2433873 про надання споживчого кредиту, сторони визначили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти Клієнта або іншої платіжної карти, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Сума кредиту перераховується Товариством протягом трьох робочих днів з моменту укладення Договору. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору.

Відповідно до умов Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-200417- 1 від 20.04.2017р., укладеного між TOB ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та TOB «АВЕНТУС УКРАЇНА», копію якого надано суду першої інстанції та було ним досліджено при розгляді справи, TOB ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» надає Товариству послуги з переказу грошових коштів.

Твердження представника відповідача про те, що TOB ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» не має право здійснювати переказ коштів не відповідає наявним у справі доказам та є безпідставними.

Згідно Договору про організацію переказу коштів № ВП-200417-1 від 20.04.2017, укладеного між TOB ФК «ФЕЙ ФОР ПЕЙ» та TOB «АВЕНТУС УКРАЇНА», предметом Договору є організація та здійснення переказу грошових коштів Фінансовою компанією на користь Кредитної установи по транзакціях, що ініціюються Клієнтами - держателями електронних платіжних засобів, з використанням електронних способів обробки платежів на підставі укладених з Кредитною установою угод; організація та здійснення переказів грошових коштів від кредитної установи на банківські картки Клієнтів (для видачі кредитів або позик).

Відповідно до п. 2.1 кредитного Договору № 2433873 від 24.05.2020 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_5 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Отже переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено 24.05.2020р., шляхом перерахування на банківську картку Клієнта № НОМЕР_5 , відкриту в АТ «ОщадБанк», яку вказано відповідачем особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією Інформаційної довідки платіжного провайдера TOB ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ №4047-ВП від 05.06.2023р., що складена у відповідності до вимог законодавства та містить усі необхідні реквізити, а сам Платіжний провайдер має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів грошових коштів та внесене в Державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №593 від 02.07.2015 р.).

Копії вказаних документів було надано суду першої інстанції та досліджено ним при розгляді справи.

Платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить що попередньо (до зарахування коштів), сторонами були узгоджені всі істотні умови договору.

За допомогою системи BANKID Товариством було встановлено, що карта № НОМЕР_5 відкрита в АТ «ОщадБанк» та дійсно належить ОСОБА_1 . Вказане підтверджено Інформаційною довідкою платіжного провайдера TOB ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за №4047-ВП від 05.06.2023р., в якій зазначені дата проведення операції; сума операції; номер картки; номер транзакції.

Крім того, в матеріалах справи міститься Довідка про розрахунки за Договором № 2433873 про надання споживчого кредиту від 24.05.2020 року з якої, зокрема, вбачається, що відповідно до Договору № 2433873 про надання коштів споживчого кредиту від 24.05.2020 року TOB «АВЕНТУС УКРАЇНА» було здійснено переказ коштів на користь ОСОБА_1 у розмірі 5000,00 грн. За весь час користування кредитними коштами відповідач жодного разу не здійснив погашення заборгованості по кредитному договору. Крім того відповідач особисто вказав зазначений рахунок у заявці на отримання кредитних коштів та підтвердив його правильність шляхом підписання договору, а тому зазначена інформаційна довідка від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» щодо здійснення переказу коштів в сукупності з іншими наданими доказами, свідчать про беззаперечне отримання відповідачем кредиту у розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором № 2433873 від 24.05.2020 року. Зазначене не спростовано стороною відповідача належними і допустимими доказами.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості Товариством було надано розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 2433873 від 24.05.2020 року, який оформлений належним чином як документ Товариства, підписаний кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи, директором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», який міститься в матеріалах справи. При цьому чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості.

Наданий стороною позивача розрахунок є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем у цій справі. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами розмір заборгованості та не надав власного розрахунку.

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не є надавачем платіжних послуг в розумінні Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг від 29.07.2022р., тобто установою, у якій відкритий рахунок платника/отримувача/стягувача для виконання платіжних операцій. До надавачів платіжних послуг належать банки та небанківські надавачі платіжних послуг. Оскільки Товариство не являється банківською установою, то воно позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів та формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками.

Отже судом першої інстанції вірно встановлено, матеріалами справи підтверджено і не спростовано відповідачем, що 24.05.2020 р. при укладенні кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 було свідомо вчинено дії, спрямовані на укладення кредитного договору, а саме: він самостійно для себе визначив необхідний для нього обсяг часу для ознайомлення з Правилами та умовами Кредитного договору; після чого проявив намір вступити з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в договірні відносини на умовах, визначених Правилами; після узгодження розміру кредиту, строку та умов кредитування, кредитний договір було підписано з відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Сторони погодили істотні умови договору, а саме: суму кредиту у розмірі 5 000,00 гривень, а також сплату відсотків в залежності від строку погашення кредиту.

Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Верховний Суд у своїй постанові при розгляді справи № 913/11/18 наголосив, що сторонами кредитного договору з урахуванням принципу свободи договору (ст. 6, 627 ЦК України) може бути передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щодо щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Таким чином позивач вправі нараховувати проценти у розмірі 1,90% в день від суми кредиту, у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. Отже доводи апеляційної скарги відповідача про те, що Товариство здійснює нарахування процентів згідно ч. 2.ст.625 ЦК України, враховуючи вищевикладене, не відповідає дійсності.

Суд першої інстанції належним чином дослідивши умови договору вірно зазначив, що протягом передбачених Договором 30 днів для сплати кредиту за пониженою процентною ставкою відповідач заборгованість не сплатив, а тому позивач правомірно провів нарахування відповідно до п. 1.5.2 та п.3.1 Договору - за ставкою 1,90 % в день.Також суд правильно послався на те, що позивач правомірно провів нарахування відсотків за період 120 днів, оскільки такий термін передбачено Договором - 30 днів - для погашення боргу у передбачений Договором термін і 90 днів - відповідно до п. 1.5.2 Договору. Наявна заборгованість підтверджена відповідним розрахунком, наданим позивачем (а.с. 30-34). Такий розрахунок відповідає умовам договору та встановленим судом обставинам справи, стороною відповідача не спростований належними та допустимими доказами. За таких обставин, у зв`язку з неналежним невиконанням відповідачем строку користування кредитом, а саме не сплатою коштів у строк до 23.06.2023 р, для застосування зниженої процентної ставки було відмінено та здійснено перерахунок процентів за стандартною процентної ставкою з 24.05.2020 року, а саме з дати отримання кредитних коштів.

Тому твердження представника відповідача, про те, що умовами договору передбачено строк користування лише 30 днів та лише за відсотковою ставкою 0.95% не відповідає дійсності та погодженими умовами договору.

Окрім того Графіком платежів, що є Додатком №1 до Договору, визначено, що повернення кредиту необхідно здійснити до 23.06.2023 року включно шляхом одноразового внесення платежу на суму 6 425,00 грн. (сума кредиту 5000,00 + 1 425,00 за 30 днів нарахованих відсотки за зниженою відсотковою ставкою відповідно до п. 1.5.1 Договору).

Разом з тим відповідач ОСОБА_1 не виконав умови для застосування зниженої відсоткової ставки, внаслідок чого відповідно до п. 1.5.2 Товариством було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою 1,90%, яка застосовується понад 30-денний строк користування кредитними коштами. Нараховані відповідачу проценти згідно з Кредитним договором за користування кредитом понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань за кредитним договором та не вважаються неустойкою.

Встановлення в договорі підвищених відсотків як санкції за користування кредитом понад визначений у договорі строк є забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором, яке передбачене домовленістю сторін і не суперечить законодавству.

Аналогічні правові висновки викладені також в Постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі 179/533/15-ц.

Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору, до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4 Договору, відбулася пролонгація строку кредиту відповідно до Розділу 4 Договору, де проценти нараховуються і за дату повернення кредиту, вказану в Графіку платежів. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. Пунктом 3.3 Договору передбачено, що розмір процентної ставки, встановлений в п.1.5 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Споживач розуміє та надає згоду Товариству, що використання стандартної процентної ставки відповідно до пп.1.5.2. Договору є наперед обумовленим та не є односторонньою зміною умов Договору, оскільки умови про встановлення різних процентних ставок за цим Договором застосовуються автоматично за домовленістю Сторін, та не вимагають підписання Сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього Договору.

Як вбачається з вищезазначених умов Кредитного договору, сторони визначили, що нарахування процентів на прострочену заборгованість за кредитом здійснюється на підставі ст.1048 ЦК України. Це означає, що сторонами з урахуванням принципу свободи договору (статті 6, 627 ЦК України) досягнута домовленість, що на прострочену суму кредиту нараховуються проценти «як плата за користування кредитними коштами».

Так, нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснюється на підставі аб. 1,3 п.1.5.2 та п.3.1 Кредитного договору та згідно з вимогами чинного законодавства. Підписавши 24.05.2020 року договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20).

Отже як вбачається з розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, нарахування Товариством процентів жодним чином не суперечать п.3.1 Договору та ст. 1048 ЦК України та проценти нараховувались не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, а саме з 24.06.2020р. по 21.09.2020р.

Оскільки відповідач не надав доказів погашення заборгованості за період з 24.05.2020 року по 22.06.2020 року та протягом наступних 90 днів, вимоги позивача щодо нарахування стандартної відсоткової ставки на суму заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а висновки суду першої інстанції в цій частині правильними.

Відповідно до вище викладеного, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Кредитним договором, заборгованість Відповідача перед Товариством (нарахування заборгованості здійснювалось виключно відповідно до умов кредитного договору та згідно вимог чинного законодавства), складає 16 300,00 грн. (шістнадцять тисяч триста гривень) гривень 00 коп., а саме: 5000.00 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 11300.00 грн. - сума заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом нарахованих відповідно до п. 1.5.2., та п. 3.1. Договору та абз.2 част.1 статті 1048 Цивільного кодексу України.

Згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним, є банківською таємницею, та розкривається така інформації за рішенням суду.

Як свідчать матеріали справи, Товариство зверталося до суду першої інстанції з клопотанням отримання виписки за операціями карткового рахунку банківської картки № НОМЕР_5 відкритої в АТ «ОщадБанк», що належить/належала ОСОБА_1 . Відповідного судового рішення за наслідками розгляду вказаного клопотання місцевий суд не постановляв. Разом з тим вказане порушення місцевим судом норм процесуального права не впливає на правильність ухваленого судом першої інстанції рішення.

До апеляційного суду представником позивача подано аналогічне клопотання про витребування доказів. Проте колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для його задоволення на стадії апеляційного розгляду, з огляду на наявні у справі докази на підтвердження факту надання відповідачу та отримання ним коштів від позивача на виконання умов договору.

Доводи апеляційної скарги відповідача не заслуговують на увагу, так як зводяться до викладення обставин справи із наданням власного тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, у зручний для апелянта спосіб, та вірних висновків місцевого суду не спростовують.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2023 року ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції надано правильний аналіз кожному доказу відповідно до норм матеріального права, що регулюють дані правовідносини.

За таких обставин апеляційна скарга залишається судом апеляційної інстанції без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

При цьому колегія суддів враховує, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та без змін рішення суду першої інстанції, підстав для проведення розподілу судових витрат згідно ст. 141 ч. 13 ЦПК України не вбачається.

Понесені відповідачем витрати при апеляційному розгляді покладаються на відповідача згідно ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 369 ч.1, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Калініна Сергія Костянтиновича залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19.02.2024.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук