ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/637/24 Справа № 216/1928/18 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 216/1928/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якименко Сергій Георгійович,

на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року,

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони спільно проживають у трьохквартирному будинку АДРЕСА_1 . Кожна квартира має окремий вхід. Одною квартирою ( АДРЕСА_1 ) користуються позивачі, двома другими квартирами ( АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 ) користується відповідач та члени його сім`ї. Двір знаходиться у спільному користуванні. Квартира позивачів має туалет та ванну кімнату. Квартира відповідача (58б) також має туалет та ванну кімнату. Квартира позивачів має окрему систему каналізації: трубопровід з квартири проходить через двір спільного користування до окремої зливної ями. Квартири відповідача також мають аналогічну окрему систему каналізації. Позивачі встановили у дворі систему відеоспостереження з метою профілактики крадіжок металу та інших речей. 21 квітня 2017 року відповідач в денний час доби за допомогою металевого лому пошкодив трубопровід системи каналізації квартири позивачів, через що позивачі на протязі декількох тижнів не мали можливості користуватись туалетом, ванною кімнатою, пральною машиною та іншим. Вартість пошкодженої ділянці трубопроводу 920 гривень. Вартість робот, які слід провести для заміни пошкодженої труби та поновлення системи каналізації (водовідведення) квартири позивачів 11 041 гривень.

Посилаються, що дією відповідача їм спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що вони протягом декількох тижнів не мали можливості користуватись туалетом, ванною кімнатою, пральною машинкою та іншими послугами водопостачання для яких необхідна система водовідведення. Їм були спричинені психологічні переживання внаслідок обурення неповагою яку проявив до сусідів відповідач, необхідність витрачати додатковий час на ремонт трубопроводу та усунення незручностей, пов`язаних з відсутністю водовідведення.

Неодноразово уточнивши позовні вимоги, просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 11 961 гривень, у відшкодування моральної шкоди 1 200 гривень, на користь ОСОБА_2 1 200 гривень у відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 1 200 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якименко С.Г., просить рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачі не довели, що наданий електронний доказ (відеозапис) є оригіналом та не потребує наявності електронного підпису. Посилаючись на висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі № 554/5090/16-к, посилається, що один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Посилається, що згідно позиції вказаної постанови для спростування оригінальності електронного доказу може призначатись судова експертиза. Вважає, що тягар доведення цієї обставини має нести відповідач, який клопотання про призначення експертизи відповідач не заявляв.

Також посилається, що суд застосував редакцію ст. 100 ЦПК України, яка втратила чинність, що призвело до застосування закону, який також втратив чинність. Судом помилково ототожнено поняття електронного доказу та електронного документу. При цьому звертає увагу, що відеозапис визнаний належним доказом у кримінальному провадженні і за згодою слідчого позивачі залучили до матеріалів справи деякі документи кримінального провадження. Сторона відповідача жодних негативних оцінок вказаного електронного доказу, окрім помилкової оцінки його належності не надавала. Крім того, не заперечували, що чоловік з ломом на відеозапису є саме відповідач.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову єдиним висновком суду було те, що вказаний позивачами факт не доведено, оскільки поданий на таке доведення електронний доказ (відеозапис) не має електронного підпису. При цьому, суд не врахував, що на доведення вказаного факту позивачі надали інші докази, які не враховані судом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Толстих А.Б., посилаючись на безпідставність апеляційної скарги, зазначив, що суд першої інстанції повно, об`єктивно та з урахуванням норм матеріального та процесуального права, розглянув дану справу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року залишити без змін. Зазначає, що апеляційна скарга не містить належних і допустимих доводів, які б вказували на незаконність або необґрунтованість оскаржуваного рішення, та неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, в ній не зазначено нових обставин, що підлягають встановленню.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і яка не входить до переліку справ зазначених у ч. 4 ст. 274 ЦПК України, які не можуть бути розглянуті в прядку спрощеного позовного провадження, враховуючи характер спірних правовідносин, справа розглядається без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якименко С.Г., підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30 травня 1995 року на підставі нотаріально посвідченого договору міни, ОСОБА_1 отримав у власність 2/5 частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Співвласником домоволодіння є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05 листопада 1975 року Державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 5852, та реєстраційного посвідчення Криворізького міського БТІ від 19листопада 1975 року, належить 2/5 житлового будинку (жилий будинок АДРЕСА_3 .

Власницею 1/5 частини вищевказаного будинку є ОСОБА_5 , згідно реєстраційного посвідчення № 3-299 від 01.03.1996 року, яке видано згідно свідоцтва про право на спадщину по заповіту.

21 квітня 2017 року ОСОБА_1 подав заяву до Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області про скоєння злочину щодо пошкодження трубопроводу каналізації, яка була зареєстрована в ЖЕО за № 7045.

28 квітня 2017 року ОСОБА_1 було подано до канцелярії Центрально-Міського районного суду в м. Кривому Розі скаргу на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань, викладених у заяві позивача від 21 квітня 2017 року щодо пошкодження трубопроводу каналізації.

Ухвалою слідчого судді від 25 травня 2017 року вищевказана скарга була задоволена, у зв`язку з чим, 02 червня 2017 року відомості про злочин були внесені до ЄРДР та розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню за № 0000961 від 02 червня 2017 року за ч. 1 ст. 194 КК України.

Спір між сторонами виник з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження трубопроводу каналізації діями відповідача ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з позовом, позивачі посилалися на те, що 21 квітня 2017 року відповідач в денний час доби за допомогою металевого лому пошкодив трубопровід системи каналізації квартири позивачів, через що позивачі протягом декількох тижнів не мали можливості користуватися туалетом, ванною кімнатою, пральною машиною та іншим. На підтвердження позовних вимог надали приєднані до матеріалів справи матеріали кримінального провадження № 000061 від 02 червня 2017 року, електронний доказ відеозапис на диску та покази свідків.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачі не надали суду належних доказів завдання їм матеріальної та моральної шкоди, матеріалами справи не було встановлено вину відповідача ОСОБА_3 у пошкодженні трубопроводу системи каналізації.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на помилковості висновків суду першої інстанції щодо відсутності винних дій відповідача у пошкодженні трубопроводу системи каналізації, оскільки факт спричинення відповідачем матеріальної шкоди позивачам є очевидним і доведений належними доказами.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є слушними та заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам у їх сукупності щодо подій, які відбувалися 21 квітня 2017 року.

Так, 21 квітня 2017 року ОСОБА_1 подав заяву до Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області про скоєння злочину щодо пошкодження трубопроводу каналізації, яка була зареєстрована в ЖЕО за № 7045.

На підставі його заяви було зареєстровано кримінальне провадження №0000961 за правовою кваліфікацією ст. 194 ч. 1 КК України.

Відповідно рапорту старшого дільничного офіцера поліції СП Криворізького відділу поліції в Дніпропетровській області М.І. Акуліч ним була проведена перевірка ЖЄО 7045 від 21.04.2017 року за заявою ОСОБА_1 , в ході якої був опитаний ОСОБА_3 , який повідомив, що 21 квітня 2017 року о 09.00 годині у зв`язку з погодними умовами та великою кількістю талої води, яка збиралась у зворі, за допомогою металевого лому зробив отвори в землі в загальному дворі, щоб вода пішла в землю. Те, що там проходить пластикова труба сусідів ОСОБА_6 не знав, але письмові пояснення за даним фактом надати відмовився.

Згідно Акту обстеження від 21 квітня 2017 року, складеного старшим дільничним офіцером поліції СП Криворізького відділу поліції в Дніпропетровській області М.І. Акуліч, проведено обстеження двору за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обстеження було виявлено, що подвір`ї біля літньої кухні в 180 см від стіни знаходиться отвір діаметром 20х20 см через який видно пластикову трубу з ознаками пошкоджень на відстані 70 см, також знаходиться два отвори діаметром 9х10 см, які «замулені» землею.

Відповідно постанови слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 22 жовтня 2017 року визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000961 диск DVD-R з відео камер спостереження та вказаний диск долучено до кримінального провадження в якості речового доказу.

Відповідно висновку експерта № 37/12.1/717 від 05 грудня 2017 року ринкова вартість каналізаційної труби довжиною 15 метрів діаметром 100 мм станом на 21 квітня 2017 року могла складати 920 гривень.

Згідно з висновком експерта № 17/10.6/151, від 09 грудня 2019 року, який був наданий на виконання постанови слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 02 червня 2017 року, вартість станом на 21 квітня 2017 року відновлювальних робіт об`єкту дослідження за адресою: АДРЕСА_1 , проведення яких необхідно для усунення недоліків пошкодження поліетиленової каналізаційної труби довжиною 15 метрів, діаметром 100 мм, може складати: 11041,61 гривень з урахуванням ПДВ.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів зазначає, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою.

Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач посилався на те, що він має сумніви щодо достовірності наданого позивачем відеозапису та припускає, що він може бути змонтований, оскільки позивачі не довели, що наданий суду примірник відеозапису є оригіналом, зміст вказаного відеозапису жодним чином не доводить факту пошкодження відповідачем каналізаційної труби позивача.

Суд першої інстанції, прийнявши заперечення відповідача не надав належну оцінку всім встановленим обставинам справи у їх сукупності, не врахував належним чином поясненням позивачів на надані ними відповідні докази.

При цьому, колегія суддів зауважує, що діюче процесуальне законодавство надає стороні широке коло можливостей для надання доказів чи спростування доказів, наданих іншою стороною, в тому числі згідно ст. 106 ЦПК України відповідач мав можливість провести експертне дослідження наявних пошкоджень каналізаційної системи позивачів за власною ініціативою на спростування доводів позивачів, проте не зробив цього.

Крім того, заперечуючи проти справжності відеозапису, який був наданий на розгляд суду першої інстанції, відповідач клопотання про призначення експертизи не порушував.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясовування обставин, що мають значення для справи, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів в межах суми, яка визначена висновками експерта (11041,61 +920) .

Крім того, як зазначалося раніше, в даних правовідносинах цивільне законодавство передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Щодо позовних вимог позивачів про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 1 200 гривень кожному апеляційний суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до абз. 2 п.5 зазначеної вище Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Пункт 9 цієї Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивачі посилалися на те, що внаслідок протиправних дій відповідача та пошкодження каналізаційної труби, їм спричинена моральна шкода внаслідок неможливості протягом декільком тижнів користуватися туалетом, ванною кімнатою, пральною машинкою та іншими послугами водопостачання для яких необхідна система водовідведення, їм заподіяні психологічні переживання внаслідок обурення неповагою, яку проявив до сусідів відповідач, їм необхідно витрачати додатковий час на ремонт трубопроводу та усунення незручностей, пов`язаних з відсутністю водовідведення. Враховуючи суттєвість негативних наслідків для позивачів, моральну шкоду вони оцінили в сумі 1 200 гривень кожному.

На підставі обставин, встановлених під час розгляду справи, апеляційний суд приходить до висновку, що внаслідок пошкодження каналізаційної системи, яка виходить з квартири позивачів, їм безумовно була заподіяна моральна шкода.

Однак, враховуючи ступінь моральних страждань позивачів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів апеляційного суду визначає, що у відшкодування моральної шкоди на користь позивачів з відповідача має бути стягнута моральна шкода на користь позивачів по 500 гривень.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору відповідно п. 9 ч. 1 ст. 1 ЦПК України як особа з інвалідністю ІІ групи.

Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та наявності у відповідача ІІ групи інвалідності, витрати позивача ОСОБА_1 по сплаті судового збору в суді першої інстанції підлягають компенсації в сумі 1 219,30 гривень пропорційно задоволених позовних вимог за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням часткового задоволення вимог апеляційної скарги витрати позивача ОСОБА_1 по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції підлягають компенсації в сумі 734,12 гривень пропорційно задоволених вимог апеляційної скарги за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, позивачу ОСОБА_1 слід компенсувати витрати по сплаті судового збору, понесені в судах першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 1 953,42 гривень за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якименко Сергій Геогійович, задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 11 961 гривень, у відшкодування моральної шкоди 500 гривень, загальна сума 12 461 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 500 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, понесені в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 1 953,42 гривень за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 05 березня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста