Провадження № 2/205/212/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів державної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування,

В С Т А Н О В И В:

Правобережне УСЗН ДМР звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 з 2020 року перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач державної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, оскільки 11 вересня 2020 року відповідач звернувся з відповідною заявою. Відповідно до поданої заяви та необхідних документів відповідачу була призначена допомога на неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 5 795 грн. щомісячно. Виплату допомоги відповідачу згідно з розпорядженням на продовження строку виплати було автоматично продовжено на строк з 01 вересня 2021 року по 31 січня 2022 року у розмірі 5 795 грн. щомісячно. 17 листопада 2021 року на адресу Управління надійшов лист з копією розпорядження голови адміністрації Новокодацького району ДМР від 18 серпня 2021 року, згідно якого ОСОБА_1 звільнено від обов`язків піклувальника над неповнолітньою ОСОБА_2 . Управлінням було визначено обсяг надміру виплачених коштів за період з 01 вересня 2021 року по 30 листопада 2021 року в розмірі 15 077,50 грн. Відповідачу було надіслано повідомлення від 10 червня 2022 року про припинення надання і повернення надміру виплачених коштів у розмірі 15 077,50 грн., а також 03 лютого 2023 року повторно надіслано повідомлення про припинення та повернення надміру перерахованих коштів. На підставі викладеного представник позивача звернулася до суду з цим позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача надмірно виплачені кошти державної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, в розмірі 15 077,50 грн., а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 684 грн.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача надала суду заяву, у якій просила розглядати справу у її відсутності за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, а також повідомлявся шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, однак заперечень суду не надала, а також про причини неявки суд не повідомила та не надала клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі.

11 березня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи.

За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до Правобережного УСЗН ДМР про призначення державної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування.

На підставі наданих відповідачем документів, передбачених п. 27 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою КМУ №1751 від 27 грудня 2001 року, позивачем було призначено відповідачу допомогу на неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 5 795 грн. щомісячно.

Матеріалами справи підтверджено, що розпорядженням голови адміністрації Новокодацького району ДМР Денисенко О.О. №207-р від 18 серпня 2021 року, ОСОБА_1 звільнено від обов`язків піклувальника над неповнолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 17-18).

На підставі отриманої інформації Управлінням зроблено розрахунок надміру виплачених коштів ОСОБА_1 , а саме державної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування за період з 01 вересня 2021 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 15 077 грн. (а. с. 20).

Позивачем були надіслані ОСОБА_1 повідомлення №242 від 10 червня 2022 року та №101 від 03 лютого 2023 року про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги на загальну суму 15 077,50 грн. (а. с. 21-22).

Відповідно до п. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, є одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми.

Статтями 1, 3 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» встановлено, що державна допомога на дитину, яка перебуває під опікою чи піклуванням, призначається відповідно до цього Закону та порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок призначення та виплати державної допомоги, встановлений Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою КМУ №1751 від 27 грудня 2001 року.

Вказаний Порядок визначає перелік документів, які повинні бути надані для призначення державної допомоги, підстави для призначення виплати та її припинення та перелік дій особи-отримувача у разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги, тощо.

Статтею 16 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та п. 25 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми передбачено, що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається особам, призначеним в установленому законом порядку опікунами чи піклувальниками дітей, які позбавлені батьківського піклування. Така допомога вважається власністю дитини.

Згідно із ст.17 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається на підставі рішення про встановлення опіки чи піклування.

Статтею 18 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та п. 26 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми визначено, що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, надається у розмірі, що становить два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги.

Пунктом 27 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми встановлено, що для одержання допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, до органу соціального захисту населення подаються, окрім іншого, довідки про місячні розміри пенсії, аліментів, стипендії, державної допомоги, що одержує на дитину опікун чи піклувальник (у разі одержання пенсії на дитину органи соціального захисту населення використовують відомості про розмір пенсії, що надійшли від органів Пенсійного фонду України на електронних носіях інформації).

Пунктами 28, 29, 31 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми встановлено що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається на дванадцять місяців, з місяця, в якому була подана заява з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця до моменту досягнення дитиною 18-річного віку включно органами соціального захисту населення за місцем проживання опікуна чи піклувальника або дитини.

Згідно із п. 49 вищевказаного Порядку особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї тощо).

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Разом з тим, ст. 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17.

Звертаючись до суду із позовом, сторона позивача посилалась на те, що 17 листопада 2021 року на адресу Управління надійшов лист з копією розпорядження голови адміністрації Новокодацького району ДМР від 18 серпня 2021 року, згідно якого ОСОБА_1 звільнено від обов`язків піклувальника над неповнолітньою ОСОБА_2 , а відповідно до п. 30 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми підставою для припинення виплати допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, є звільнення від виконання обов`язків опікуна чи піклувальника, а виплата допомоги припиняється за рішенням органу соціального захисту населення з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли відповідні обставини, і тому Управлінням було визначено обсяг надміру сплачених коштів допомоги.

Суд наголошує, що законодавцем передбачені два винятки повернення безпідставно набутого майна: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні ор-гани повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Таким чином, вирішуючи спір між сторонами у справі, суд дійшов висновку про те, що не встановлено факту недобросовісності в діях чи бездіяльності відповідача при отриманні ним державної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування.

Крім того, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, беручи до уваги недоведеність позивачем обставин, викладених у позовній заяві, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, ст. ст. 2-5, 7, 10-13, 76-82, 89, 95, 141, 247, 258, 259, 263-265, 272, 280 282, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів державної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач: Правобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (), місце знаходження: 49068, м. Дніпро, вул. Трудова, буд. 1-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Т.П. Терещенко