Справа № 291/1717/23
Ружинський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А
06 березня 2024 року
Суддя Ружинського районного суду Житомирської області Митюк О.В.
розглянувши матеріали цивільної справи за позовом
про визначення заповіту недійсним,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Ружинського районного суду Житомирської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення заповіту недійсним.
Ухвалою суду від 26 грудня 2023 року провадження у справі зупинено у зв`язку зі зверненням суду до компетентного суду російської федерації з судовим дорученням про вручення документів та виконання окремих процесуальних дій.
На даний час судове доручення не виконане.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ст. 55).
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України. У ст.129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.
Особливість правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Однак необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни, тож коли російська федерація заперечує суверенітет України та вчиняє щодо неї загарбницьку війну, жодних зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає.
Починаючи з 2014 року загально відомим є той факт, що росія чинить збройну агресію проти України.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.
Ці дії російська федерація вчиняє з 2014 року та продовжує станом на момент постановлення цієї ухвали.
Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Верховна Рада України, ґрунтуючись на Декларації про державний суверенітет України та Конституції України, підкреслюючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах міжнародно визнаного державного кордону є цілісною і недоторканною, встановлює, що перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
РФ припинила бути членом Ради Європи у контексті процедури, розпочатої відповідно до статті 8 Статуту Ради Європи. Відповідна Резолюція Ради Європи CM/Res(2022)2 про припинення членства російської федерації у Раді Європи, прийнята Комітетом Міністрів 16 березня 2022 року. Комітет Міністрів Ради Європи констатував, що агресія російської федерації проти України є серйозним порушенням нею своїх зобов`язань за статтею 3 Статуту Ради Європи.
01 грудня 2022 року прийнято Закон України №2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року» (далі Закон №2783-ІХ).
23.12.2022 року Закон №2783-ІХ набрав чинності та передбачає зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.
З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією росії проти України, чим порушено її суверенітет, а також з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, та з урахуванням повідомлених органом юстиції обставин щодо припинення листування, що стосується співробітництва з установами юстиції росії та білорусі, суд дійшов висновку, що слід відновити провадження у даній справі.
Згідно зі ст. 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу; з дня поновлення провадження у справі перебіг процесуальних строків продовжується. Провадження у справі продовжується зі стадії, на якій його було зупинено.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про поновлення провадження в справі та продовження її розгляду зі стадії підготовчого провадження, повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».
Керуючись ст.253, 254 ЦПК України, суд-
УХВАЛИВ:
Поновити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визначення заповіту недійсним.
Виклик сторін у справі в судове засідання здійснити через оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада України».
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Митюк.