Номер провадження: 22-ц/813/2329/24
Справа № 237/3887/21
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Каланжова Владислава Івановича на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2023 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЮРСПЕЦФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС" звернулось до суду з позовом, який вподальшому уточнив, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 102 849,31 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору та розрахунку заборгованості ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 010/2151/82/936910 від 16.11.2020 року, яка станом на 10.02.2022 року складає 56 629,96 грн., в склад якої входить: 50 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 6 629,96 грн. - заборгованість за процентами.

Станом на 23 червня 2023 року ТОВ «ФК «ЮРСПЕЦФІНІНС» було здійснено перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № 010/2151/82/936910 від 16.11.2020 року, відповідно до якого сума заборгованості складає 102 849,31 грн., з якої: 56 629,96 грн. заборгованість по тілу кредиту, 0 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом нарахованих банком та первісним кредитором та 46 219,35 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом нарахованих новим кредитором.

У зв`язку з тим, що відповідач борг не повертає, позивач звернувся з цим позовом до суду.

16 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, відповідно до якого просить суд позовні вимоги задовольнити частково, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЮРСПЕЦФІНАНС» заборгованість у розмірі встановленого кредитного ліміту 48 000,00 грн.

Свій відзив обґрунтовує тим, що 13.11.2020 року між АТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 10 000,00 грн.

У березні 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено за допомогою смс-повідомлення про збільшення кредитного ліміту на 38 000,00 грн. Загалом станом на березень місяць кредитний ліміт складав 48 000,00 грн.

У зв`язку з погіршенням фінансового становища відповідач був позбавлений змоги сплачувати даний кредит, але в вересні місяці звернувся до відділення АТ «Райффайзен банк Аваль» щодо сплати даного кредиту та дізнався, що 26.08.2020 року відбулась заміна сторони кредитора.

Вказує, що позивачем не додано до позовної заяви будь-яких доказів щодо нарахування такої суми заборгованості та чому саме тіло кредиту складає 56 629,96 грн, хоча АТ «Райффайзен банк Аваль» останній кредитний ліміт було встановлено 48 000,00 грн, а також матеріали справи не містять підтвердження щодо направлення відповідачу договору, відсутній розрахунок заборгованості, відсутня виписка по картковому рахунку, відсутні будь-які підтвердження того, що ТОВ «ФК ЮРСПЕЦФІНАНС» намагався врегулювати дане питання мирним шляхом, не доводячи до судового процесу.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС" заборгованість за договором № 010/2151/82/936910 від 16.11.2020 року у загальному розмірі 102 849,31 грн., з яких:

- 56 629,96 грн. заборгованість по тілу кредиту;

- 0 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом нарахованих банком та первісним кредитором;

- 46 219,35 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом нарахованих новим кредитором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС" витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 196,07 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Каланжов Владислав Іванович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 48 000 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 20.02.2024 року на 14-00 г. сторони в судове засідання не з`явились.

Представник ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС" про причини не явки не повідомив, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявив та заяву про відкладення судового засідання не подав.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Каланжова В.І. 19.02.2024 року до Одеського апеляційного суду через систему «Електронний суд» подано клопотання про закриття провадження у справі через відсутність спору, що також свідчить про обізнаність представника та його довірителя про дату, час і місце розгляду справи на 14-00 г. 20.02.2024 року. При цьому про причину не явки в судове засідання представник не повідомив, заяву про розгляд справи без його присутності або про відкладення судового засідання не подав.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин не участі сторін в судовому засіданні 20.02.2024 року о 14-00 г. судом апеляційної інстанції не встановлена, апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, та наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін та при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не у повній мірі.

Задовольняючи позов, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС" заборгованість за договором № 010/2151/82/936910 від 16.11.2020 року у загальному розмірі 102 849,31 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 56 629,96 грн., заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом нарахованих новим кредитором - 46 219,35 грн., суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконує прийняті на себе відповідно до договору зобов`язання.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду у повній мірі.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття карткового рахунку від 13.11.2020 року, відповідно до якої АТ "Райффайзен Банк Аваль" відкрило відповідачу картковий рахунок, надало персональну картку із забезпеченням проведення за її допомогою розрахунків (максимальний кредитний ліміт 500 000 грн.), а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, компенсацію неустойки та інші платежі в розмірах, в строки та на умовах, встановлених таким кредитним договором;

- 09.04.2020 року між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Фінансова компанія ЕЛ.ЕН.ГРУП" було укладено договір відступлення права вимоги за № 114/2-31-F, відповідно до якого Первісний кредитор передає новому кредиторові належні йому права вимоги, а Новий кредитор приймає належні кредитору права вимоги до Боржників, вказаними у реєстрах боржників. За цим договором здійснюється відступлення Прав Вимоги щодо Портфелів Заборгованості, сформованих Первісним кредитором за власним рішенням та визначеною ним періодичністю у відповідності до критеріїв, визначених у Додатку 1 до Договору в межах загальної суми ( без врахування пені) за всіма Портфелями Заборгованості 120 000 000 грн.

У повідомленні АТ "Райффайзен Банк Аваль" на адресу ОСОБА_1 від 30.08.2021 року та листі-відповіді АТ "Райффайзен Банк Аваль" Коваленку С.С. від 28.09.2021 року зазначено, що 26.08.2021 року відбулась заміна кредитора за договором між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 і Новим кредитором є ТОВ "Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП" (т.1 а. с. 140-141).

30.08.2021 року між ТОВ "ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП" як первісним кредитором з однієї сторони та ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС", як новим кредитором з іншої сторони, було укладено договір відступлення права вимоги.

ТОВ "ФК "ЮРСПЕЦФІНАНС" є фінансовою установою, яка має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг.

Станом на момент звернення до суду з цією позовною заявою 02.09.2021 року відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором чим порушив умови кредитного договору.

Як вбачається з наданого ТОВ "ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП" кредитного договору та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 10.02.2022 року ОСОБА_1 має заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 56 629,96 грн., в склад якої входить: 50 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 6 629,96 грн. - заборгованість за процентами.

Станом на 23.06.2023 року заборгованість за кредитним договором № 010/2151/82/936910 від 13.11.2020 року становить 102 849,31 грн., з якої:

- 56 629,96 грн. заборгованість по тілу кредиту;

- 0 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом нарахованих банком та первісним кредитором;

- 46 219,35 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом нарахованих новим кредитором.

Колегія суддів виходить з такого.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

В силу ч.1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановивши, що у відповідача залишились невиконані зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків і позивач будучи фінансовою установою, набув в установленому порядку право вимоги за невиконаним кредитним зобов`язанням і став таким чином новим кредитором, а відповідач не спростував правильність розміру розрахованої заборгованості, суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги про незаконність нарахування штрафних санкцій, пені та процентів щодо відповідача, який є військовослужбовцем призваним на військову службу приймаються до уваги частково виходячи з наступного.

Як вбачається з довідки, доданої до апеляційної скарги, ОСОБА_1 призваний на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_2 згідно з наказом № 80 від 28.03.2023 року та у відповідності до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» (т.2 а. с. 105).

Пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено звільнення штрафних санкцій, пені, процентів:

військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову;

військовослужбовців під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів

за невиконання зобов`язань та користування кредитом перед: підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в т.ч. банками (тобто мова йде не лише про банки, але й про інші небанківські фінансові установи факторингові, фінансові, лізингові компанії, яким продано борг, кредитні спілки, ломбарди, тощо, і не лише про кредити, але про будь-які інші зобов`язання) та фізичними особами.

Кредитні правовідносини, що мали місце між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 стосуються видачі грошових коштів на відкритий картковий рахунок з видачею кредитної картки і встановленням кредитного ліміту.

Зі змісту заяви про відкриття карткового рахунку від 13.11.2020 року, яка підписана сторонами справи, вбачається, що процентна ставка за користування кредитом 45% річних протягом строку кредиту. У разі неповернення Клієнтом кредиту в останній день строку кредиту в тому числі за користування недозволеним овердрафтом процентна ставка фіксована 45% річних.

Як вбачається із заяви про збільшення позовних вимог і доданого розрахунку заборгованості проценти за невиконання зобов`язань за прострочення повернення кредиту та процентів розраховані за період з 30.08.2021 року до 22.06.2023 року за 662 дні.

Поданню позову до суду 02.09.2021 року передувало відчуження права вимоги за договором між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП", а 30.08.2021 року від ТОВ "Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП" на користь ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС".

На час відчуження права вимоги 26.08.2021 року заборгованість відповідача становила 56 629,96 грн., з яких як зазначено у заяві позивача про зменшення позовних вимог (т.1 а. с. 244-245) 50 000 грн. заборгованість по кредиту, 6 629,56 грн. проценти нараховані первісним кредитором за недозволеним овердрафтом.

Проте збільшуючи у подальшому позовні вимоги позивач нарахував проценти 45% річних на період прострочення як на тіло кредиту так і на проценти за користування кредитом не надаючи відомостей про строк на який видана кредитна карта та дату закриття рахунку.

Після спливу строку дії кредитного договору (строку дії кредитної карти, закриття карткового рахунку), кредитор вправі застосувати у разі прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, нарахованих і не сплачених за час дії кредитного договору процентну ставку у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України. У разі відсутності такої домовленості, застосовується процента ставка передбачена безпосередньо частиною 2 статті 625 ЦК України - 3% річних.

Оскільки позивачем не надано відомостей про строк на який видана кредитна карта та дату закриття карткового рахунку застосовувати процентну ставку до сумарної заборгованості за тілом кредиту та процентами нарахованими первісним кредитором за користування кредитом за недозволеним овердрафтом, є некоректним.

Разом з тим погоджена процента ставка 45% річних безумовно підлягає застосуванню до суми неповернутого кредиту, який узгоджується з приведеним розрахунком, доданим до справи позивачем не спростованим відповідачем 50 000 грн.

Оскільки відповідач з 28.03.2023 року є військовослужбовцем, який призваний по мобілізації згідно з указом Президента України, то розрахунок процентів за користування кредитом, нарахованих новим кредитором з 30.08.2021 року до 27.03.2023 року включно з урахуванням наведеного в цій постанові слід здійснити наступним чином:

50 000 грн.*45%/365 * 575 днів = 35 443 грн.

Таким чином загальна сума стягнення становить: 50 000 грн.(кредит) + 6 629,56 грн. (проценти за користування кредитом нараховані первісним кредитором на час відступлення права вимоги 26.08.2021 року) + 35 443 грн. (проценти за користування кредитом з 30.08.2021 року по 27.03.2023 року), а всього 92 072 грн. 56 коп.

Оскільки зміна рішення суду першої інстанції передбачає ухвалення нового судового рішення, то ухвалюючи власне судове рішення колегія суддів враховує, що відповідачем надані докази про добровільне погашення відповідачем 25.09.2023 року (після ухвалення рішення суду першої інстанції і перебування справи у провадженні Одеського апеляційного суді) заборгованості у розмірі 56 826 грн. 03 коп. (сума заборгованості на час відступлення прав вимоги діючому новому кредитору ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС").

Тому остаточна сума заборгованості з урахуванням зміни рішення з підстав наведених у цій постанові та з урахуванням добровільного погашення заборгованості у розмірі 56 826 грн. 03 коп., становить 35 246 грн. 53 коп.

Колегія суддів відхиляє клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Каланжова В.І. про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС» про стягнення заборгованості з відповідача на суму 102 849,31 грн., з якої: 56 629,96 грн. заборгованість по тілу кредиту, 0 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом нарахованих банком та первісним кредитором та 46 219,35 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом нарахованих новим кредитором заявлені в судовому порядку, на підставі чого судом першої інстанції ухвалено оскаржуване відповідачем судове рішення.

Відповідач надає докази про добровільне погашення ним 56 826 грн. 03 коп. після ухвалення районним судом рішення про стягнення заборгованості 102 849,31 грн., а також довідку ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС» , що зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором № 010/2151/82/936910 від 16.11.2020 року, укладеного між АТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС», у ОСОБА_1 відсутні у зв`язку з повним погашенням боргу.

Відповідно до угоди № FL-14/09-23-01 від 14.09.2023 року ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС» та ОСОБА_1 погодили, що у разі сплати ОСОБА_1 на користь нового кредитора до 25.09.2023 року грошових коштів у сумі 56 826 грн. 03 коп., залишок відсотків у розмірі 46 023 грн. 28 коп. підлягає анулюванню.

Тобто сторони в позасудовому договірному порядку погодили частину заборгованості, яка підлягає сплаті боржником - 56 826,03 грн., а яка сума заборгованості у разі здійснення боржником такої сплати до 25.09.2023 року анулюванню (46 023,28 грн.).

Сторони досягли погоджених умов і новий кредитор видав боржнику ОСОБА_1 довідку про відсутність у нього заборгованості за кредитним договором № 010/2151/82/936910 від 16.11.2020 року, укладеного між АТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС».

Проте, як вже зазначалось на час врегулювання сторонами спірних відносин в позасудовому порядку, існує судова справа про стягнення заборгованості за позовом ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС» до ОСОБА_1 , за результатами вирішення якого судом першої інстанції ухвалено рішення про стягнення заборгованості, яке оскаржується боржником в апеляційному порядку.

Обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, яке оскаржене відповідачем, переглядається станом на час його ухвалення.

Як вже зазначалось, відповідач-апелянт здійснив часткове погашення заборгованості в межах укладеної з позивачем позасудової угоди після ухвалення районним судом рішення по суті спору та в день відкриття апеляційного провадження.

Тобто на час ухвалення районним судом оскаржуваного рішення і подання апеляційної скарги, за якою відкрито апеляційне провадження, спір між сторонами справи існував і був актуальним.

Будь-якої заяви про укладення мирової угоди для затвердження її апеляційним судом, що має наслідком визнання рішення суду першої інстанції не чинним та закриття провадження у справі, сторонами не подано, а сам позивач від позову (частини позовних вимог) не відмовлявся.

Тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору і таким чином не розгляду апеляційної скарги по суті.

Позасудове врегулювання сторонами питання про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 010/2151/82/936910 від 16.11.2020 року, укладеного між АТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС» може впливати на можливість звернення рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в частині 46 023,28 грн. до виконання у примусовому порядку і оцінку підстав для відкриття виконавчого провадження, як такого (ураховуючи видання ТОВ "Фінансова компанія "ЮРСПЕЦФІНАНС» Коваленку С.С. довідки про анулювання його заборгованості в частині 46 023,28 грн. у зв`язку з погашення іншої частини заборгованості у розмірі 56 826 грн. 03 коп.).

Інші доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки із суми заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача внаслідок зміни рішення 92 072 грн. 56 коп. відповідачем добровільно погашено 56 826 грн. 03 коп. вже після подання ним апеляційної скарги, за якою відкрито апеляційне провадження, дана сума добровільної оплати частини заборгованості не враховується при перерозподілі судових витрат в частині сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції при задоволенні позову у повному обсязі з відповідача на користь позивачка стягнуто судовий збір 196 грн. 07 коп.

Внаслідок апеляційного перегляду судового рішення, позовні вимоги майнового характеру задоволені сумарно у розмірі 92 072 грн. 56 коп. із заявлених 102 849 грн. 31 коп., що становить 90% від заявлених вимог.

У п. 12 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вказано, що від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Тому слід змінити розподіл судових витрат, врахувавши не лише пропорційну складову від задоволених вимог, а і те, що на час ухвалення рішення суду першої інстанції та перегляду справи в апеляційному порядку відповідач є військовослужбовцем, який будучи призваним по мобілізації проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 та виконує свої службові обов`язки.

Тому судовий збір при таких обставинах компенсується державою.

Так, судові витрати на користь позивача підлягають відшкодуванню у розмірі 176 грн. 40 коп. (196,07*90%).

За подання апеляційної скарги судовий збір становить 294 грн. 10 коп. (196,07*1,5).

Апеляційна скарга задоволена на 10%, тобто з позивача підлягають утриманню 29 грн. 40 коп. (294,1*10%).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Тому остаточно з урахуванням вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України на користь позивача за рахунок держави підлягає компенсації судовий збір у розмірі 147 грн. (176,40-29,40).

Зайве сплачені кошти при оплаті судового збору підлягають поверненню у порядку передбаченому Законом України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Каланжова Владислава Івановича задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2023 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЮРСПЕЦФІНАНС» () заборгованість за договором № 010/2151/82/936910 у загальному розмірі 92 072,56 грн., з яких:

- 50 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту;

- 6 629,56 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом нарахованих банком та первісним кредитором;

- 35 443 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом нарахованих новим кредитором.

В іншій частині позову відмовити.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЮРСПЕЦФІНАНС» () судовий збір у розмірі 147 грн. за рахунок держави в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 19.03.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова