Справа № 216/4897/18
провадження №2/216/77/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бутенко М. В.

за участю секретаря судового засідання Кравець А. С.

представника позивача Жданова Ю.Г.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Трофименко М.В. (яка приймає участь у справі в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за уточненим позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про припинення дії правочину та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

03.09.2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який було уточнено 11.01.2021 року.

Просять суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 27.06.2023 року у розмірі 70974,85 грн. яка складається з наступного: 52596,57 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 52596,57 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 18378,28 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, та судові витрати у справі у розмірі 1762,00 грн. (судовий збір).

Ухвалою суду від 11.10.2018 року провадження по справі було відкрито, справу було призначено до судового розгляду.

Згідно розпорядження заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Подгородньої І.В. за № 2626 від 06.12.2018 року, цивільна справа відповідно до п. 2.3.50 "Положення про автоматизовану систему документообігу суду", шляхом повторного перерозподілу, передана судді Бутенко М. В., та ухвалою суду від 06.12.2018 року прийнята до свого провадження.

11.06.2019 року, до суду було подано заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який діяв на підставі доручення для надання безоплатної вторинної допомоги від 17.04.2019 року, про надання матеріалів справи для ознайомлення та про відкладення розгляду справи.

03.03.2020 року до суду було подано заяву представника відповідача Єлаєва ЮЛ., який діяв на підставі доручення для надання безоплатної вторинної допомоги від 28.11.2019 року, про надання матеріалів справи для ознайомлення з можливістю фото фіксації матеріалів справи.

17.03.2020 року від відповідача ОСОБА_1 судом було отримано відзив на позовну заяву від 21.08.2018 року, у якому вона вважає позов необґрунтованим та недоведеним та таким що не підлягає до задоволення.

Також, 17.03.2020 року, відповідачем ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», у якій ОСОБА_1 просить суд: не задовольняти позовну заяву про стягнення заборгованості АТКБ «ПриватБанк», припинити дії усіх правочинів (договорів, анкет-заяв) укладених починаючі з 27.06.2013 року, стягнути матеріально шкоду на суму 3392,29 грн. та моральну шкоду на суму 1 800 000.00 грн., дозволити не сплачувати судовий сбір, з урахуваннями, що споживач банківських послуг, незряча людина, інвалід 1 групи.

24.03.2020 року представником акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» подано заяву про застосування у справі вимог ч. 3.4 ст. 267 ЦК України про пропуск строку позовної давності на подання зустрічної позовної заяви від ОСОБА_1

15.04.2020 року на електронну адресу суду від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судом отримано відповідь на відзив з додатками.

16.04.2020 року, через канцелярію суду, від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судом отримано відзив на зустрічну позовну заяву.

17.04.2020 року, через канцелярію суду, від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судом отримано відповідь на відзив з додатками (отриману раніше 15.04.2020 року на електронну адресу) та відзив на зустрічну позовну заяву з додатками.

23.06.2020 року ОСОБА_1 подала суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву з додатками.

15.06.2020 року на електронну адресу суду, від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судом отримано заперечення з додатками.

17.06.2020 року через канцелярію суду, від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судом отримано заперечення з додатками (отримане раніше 15.06.2020 року на електронну адресу)

02.11.2020 року через канцелярію суду, від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судом отримано клопотання про доручення письмових доказів до матеріалів справи.

21.12.2020 року ОСОБА_1 вдруге подала суду зустрічну позовну заяву, у якій просить суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог за позовною заявою від 21.08.2018 року про стягнення заборгованості на суму 82088,49 грн., припинити дії усіх правочинів (договорів, анкет-заяв), укладених починаючі з 27.06.2013 року. Стягнути матеріально шкоду на суму 3392,29 грн. та моральну шкоду на суму 1 800 000.00 грн., дозволити не сплачувати судовий сбір, з урахуваннями, що споживач банківських послуг, незряча людина, інвалід 1 групи.

11.01.2021 року через канцелярію суду, від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судом отримано заяву про зменшення розміру позовних вимог з додатками.

16.01.2021 року через канцелярію суду, від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судом отримано відзив на зустрічну позовну заяву із заявою про застосування у справі вимог ч. 3.4 ст. 267 ЦК України про пропуск строку позовної давності на подання зустрічної позовної заяви від ОСОБА_1

24.03.2021 року, через канцелярію суду, ОСОБА_1 подала відзив на заяву про зменшення позовних вимог від 28.12.2020 року та заперечення на другий відзив від 24.12.2020 року.

30.04.2021 року через канцелярію суду, від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судом отримано пояснення на відзив з додатками, у тому числі рух коштів по карткам.

15.06.2021 року, через канцелярію суду, ОСОБА_1 подала клопотання на продовження процесуального строку.

Ухвалою суду від 12.07.2021 року судом було відмовлено в прийняті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про припинення дій усіх правочинів, укладених з АТКБ «Приватбанк» та про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою суду від 12.07.2021 року судом було визнано обов`язковою явку в судове засідання представника позивача.

17.09. 2021 року, через канцелярію суду, ОСОБА_1 подала клопотання про доручення письмових доказів до матеріалів справи.

В грудні 2022 року представник ОСОБА_1 подавала до сулу клопотання по справі та відзив на позовну заяву.

13.01.2023 року через канцелярію суду, від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судом отримано відповідь на відзив.

26.06.2023 року ОСОБА_1 долучені письмові докази до матеріалів справи.

19.06.2023 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 12.07.2021 року про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2023 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, ухвалу суду від 12.07.2021 року про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви було скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 31.10.2023 року судом було прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про припинення дій усіх правочинів, укладених з АТКБ «Приватбанк» та про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

29.11.2023 року ОСОБА_1 подано заяву про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні 05.03.2024 року, ОСОБА_1 та її представник, кожна окремо, просять суд відмовити позивачу в задоволенні первинного позову до неї в повному обсязі, а її зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Жданова Ю. Г. в судовому засіданні 05.03.2024 року первинний уточнений позов просила суд задовольнити, а у задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 27.06.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 20000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підтверджується також : копіями Витягу з "Умов та правил надання банківських послуг", Витягу з "Тарифів Банку". Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. Овердрафт (п. 1.1.1.63 Договору) - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через wеbсайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифи Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується Відповідач. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 207 ЦК України Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 207 ЦК України не передбачено вичерпного переліку таких документів, тому окрім листів та телеграм можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний або інший інтернет/SMS-ресурс. Ч. 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію Банку Відповідач підписом у Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані Банком умови користування послугами Банку. Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди Відповідача, дія Договору підтверджується фактом користування Відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: - у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; - у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5 Договору). На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами "Умов та правил надання банківських послуг" або "Тарифів Банку" клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору.

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідач зобов`язалася: - на підставі п. 2.1.1.5.5 Договору погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; - слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання Клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору Відповідач доручила Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. Договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500.00 грн. (в еквіваленті 500.00 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, Відповідачка, за договором № б/н від 27.06.2013 року, згідно уточнених позовних вимог, має заборгованість у розмірі 70974,85 грн. яка складається з наступного: 52596,57 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 52596,57 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 18378,28 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.

На даний час Відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як правило, застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника відсутні умови договору щодо права на одержання від позичальника відсотків за користування кредитом та встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Разом з цим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, пенею і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору, які визначають пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їх характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме: встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Суд вважає, що Умови та правили надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.06.2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказаний правовий висновок міститься в Постанові Верховного суд України у справі №6-2003цс15 від 21.10.2015 року.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-ХІІ).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, яка відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14).

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, суд враховує те, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 27.06.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, та наявність права на їх захист через суд шляхом зобов`язання виконати божником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно заявлених позовних вимог та наданого розрахунку розмір заборгованості за тілом кредиту складає 52596,57 грн., та підлягає стягненню в примусовому порядку з відповідача.

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування Позивача з ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про Акціонерні товариства" зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви, у зв`язку з чим у зазначеній цивільній справі назва позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає заміні на АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Що до вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 яку вона обґрунтовує наступним: відповідно ст.62 конституції України АТКБ «Приват Банк» не надано будь-яких доказів стосовно того, що саме нею - ОСОБА_3 , особисто, безпосередньо було отримано в кредит грошові кошти про які зазначено у тексті позовної заяви, а саме кредит у розмірі 20000,00 грн., дата отримання вищеназваної грошової суми в тексті позовної заяви не вказується.

27.06.2013 року ОСОБА_1 дійсно зверталась до відділу «Приват Банку» за адресою вул. Петра Калнишевського, буд. 7, з метою отримання карткового рахунку для отримання пенсії з пенсійного фонду, де нею сліпою людиною була підписана, як її повідомили анкета і при цьому ні з якими умовами та правилами її не ознайомлювали, сказали тільки про необхідність поставити два підписи.

Звертає увагу, що у центрі однієї з двох підписаних ОСОБА_1 анкет - заяв № б/н в одному з рядків зазначено: бажаний кредитний ліміт по платіжній картці Універсал класу Gold-0,00грн, а в іншому рядку тільки галочка напроти "Пам`ятка клієнта, у якій зазначені такі ж тарифи и основні вимоги обслуговування та кредитування, отримала та ознайомилась зі змістом під підпис. Тобто, у цей день, кредит у розмірі 20000,00 грн. ОСОБА_1 не отримувала, та кредитний договір не підписувала, без довіреної особи незрячої людини з інв.1 групи.

У жовтні 2020 року, АТКБ "Приват Банк" надав до суду клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, до якого додані довідки, де зазначено про отримання ОСОБА_1 27.06.2013 року однієї картки № НОМЕР_1 та старт карткового рахунку 0,00 грн. Отже, у 2013 році, ніякого кредиту на суму 20000,00 грн. ОСОБА_1 не отримувала.

Звертає також увагу на маніпуляцію АТКБ "Приват Банк", яка доводить протиріччя інформації у письмових документах, наданих до суду, тобто у довідці про зміну умов кредитування зазначено, що 26.05.2017 року був збільшений кредитний ліміт до 41000 грн., а у виписці з карткового рахунку по картці № НОМЕР_2 не відображена операція зарахування коштів збільшення ліміту на суму 41000 грн., хоча сума збільшення ліміту у 2014 році та у 2015 році зазначені у довідці про зміну умов кредитування. Відображені у виписці карткового рахунку відповідними строчками з датами операції від 19.05.2014 року та від 20.11.2015 року.

Також, у виписці з карткового рахунку, у строчках дата операції 01.07.2017 року відображений переказ коштів на іншу картку у сумі 38472,08 грн. Отже на підставі вищезазначеної інформації виникає питання: звідки взялась сума 38472,08 грн. на картковому рахунку для переказу на іншу картку, якщо на картковий рахунок така сума не була зарахована?". Але, ПАТ КБ "Приват Банк" після повідомлення про виявлення ОСОБА_1 незаконної транзакції зняття всіх коштів з карткового рахунку 03.07.2017 року, по телефону і письмовим листом, не припинив дію правочину (договору), а надав тільки відеоматеріали про зняття коштів з банкоматів, що доводить, що кошти з картки знімала не ОСОБА_1 .

У 2018 році персональні дані ОСОБА_1 були передані з конфіденційною інформацією від закритої юридичної особи Публічного Акціонерного Товариства КБ "Приват Банка" до нової юридичної особи Акціонерного Товариства КБ "Приват Банк", зареєстрованої у 2018 році з новим статутом, а ОСОБА_1 припинила користування картковими рахунками тому, що після виявлення незаконної транзакції ПАТ КБ "Приват Банк" розпочав відрахування 50% замість законних 20% від суми її пенсії, яку перерахував пенсійний фонд, тобто наносив ОСОБА_1 матеріальну шкоду. При цьому, нова юридична особа АТКБ "Приват Банк" розпочала щомісячне вимагання від ОСОБА_1 боргу на суму кредиту з нарахуванням процентів, штрафів загрожуючи відібранням її нерухомого майна, виставивши її на вулицю, залишивши її без реєстрації, чім наносили шкоду здоров`ю ОСОБА_1 , бо кожного разу після дзвінка вона отримувала нервовий стрес з підвищенням тиску, шумів та головного болю и вона змушена була приймати ліки. Вимагання впродовж трьох років від юридичного відділу АТКБ "Приват Банку" збільшились у 2020 році з одночасним збільшенням дзвінків, а значіть збільшенням її нервових стресів, тобто збільшилось завдання шкоди її здоров`я та моральної шкоди.

Просить суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог АТКБ "Приват Банк" до неї про стягнення заборгованості. Припинити дії усіх правочинів (договорів, анкет-заяв), укладених з "Приват Банком" починаючі з 27.06.2013 року. Стягнути матеріальну шкоду на суму 3392,29 грн. та моральну шкоду на суму 1 800 000,00 грн.

Оскільки відповідачка за первісним позовом ОСОБА_1 не заперечує фактів підписання документів з Приватбанком, отримання та користування кредитними картками, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 27.06.2013 року, суд вважає, що вимоги за зустрічним позовом є безпідставними, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про застосування позовної давності суд приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідачка ОСОБА_1 користувалася картками, знімала кредитні кошти, здійснювала часткове погашення кредиту, що підтверджується випискою за картковим рахунком та розрахунком заборгованості. За даними вказаного розрахунку відповідачка останній раз вносила кошти на погашення заборгованості 20.04.2018, що свідчить про визнання останньою свого боргу, та вказує на переривання перебігу строку позовної давності. При цьому АТКБ "Приват Банк" звернувся до суду з позовом 03.09.2018 року, отже, підстав застосування строків позовної давності суд не вбачає.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Первинним позивачем АТКБ "Приват Банк" при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн., з урахуванням часткового задоволення уточненого позову з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягав би відшкодуванню судовий збір в розмірі 1305,74 грн. (52596,57 х 1762,00 : 70974,85 = 1305,74).

Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

ОСОБА_1 є інвалідом першої групи, статус інваліда підтверджується довідкою, що міститься у матеріалах справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 12, 13, 141, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 526,527,530,610,1048,1049 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Уточнений первинний позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.06.2013 року в розмірі 52596,57 грн.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про припинення дії правочину та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: М. В. БУТЕНКО