Справа №949/205/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

за участю секретаря судового засідання Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в місті Дубровиця за правилами загального позовного провадження справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Дубровицької міської ради Рівненської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей разом з батьком

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Клюйка А.О., звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей разом з батьком.

Свої вимоги мотивує тим, що 29 травня 2005 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Берестівської сільської ради Дубровицького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №6. Від шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . У перший період подружнього життя у них з відповідачкою були досить хороші відносини, вони вели спільне господарство, відповідач кавсіляко старалася підтримувати домашній затишок, проявляла любов та турботу. Після народження дітей, проявляла свою материнську ласку та весь свій час приділяла синам. Однак, через певний проміжок часу ситуація кардинально змінилася. З причин, які не були зрозумілими для нього, відповідачка почала все менше і менше турбуватися про нього та синів. Вона йшла з дому, не повідомляючи нічого ні чоловіку, ні іншим членам сім`ї. В той час за дітьми доглядав або він сам, або його батьки. Спершу такі явища траплялися нечасто, однак згодом вони набули систематичного характеру. Разом з тим стали погіршуватися стосунки між сторонами. Часто в сім`ї почали траплятися сварки, вбачалася відсутність взаєморозуміння та любові. Відповідача фактично перестало цікавити те, що відбувається удома, вона не мала наміру щось допомагати і розвивати спільне господарство. Весь цей час діти проживають разом із ним та перебувають на його повному утриманні та вихованні. Для дітей створені належні умови проживання, навчання та відпочинку. У зв`язку з викладеним, просить суд визначити місце проживання дітей разом із ним.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Клюйко А.О. в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 травня 2005 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Берестівської сільської ради Дубровицького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №6. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.41).

Від даного шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджєуться копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.19,23).

Як вбачається із довідки №2/1124 від 11 грудня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради Рівненської області, неповнолітні діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та проживають разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Згідно акту обстеження місця проживання №399 від 15 грудня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом із своїми синами Артуром та ОСОБА_5 в житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.33).

Як вбачається з письмових пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що містяться в матеріалах справи, неподалік він них по сусідству проживає ОСОБА_1 . Останній перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 , від якого у них народилося двоє синів ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . Протягом останніх місяців ОСОБА_1 зі своєю дружиною проживають окремо один від одного. Діти залишилися проживати разом із батьком. Не зважаючи на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, він бере активну участь у вихованні та утриманні дітей, цікавиться їх навчанням, забезпечує їх всім необхідним. З огляду на вказані обставини вважають, що самостійне виховання ОСОБА_1 своїх двох синів має виключно позитивний вплив та їх дорослішання та розвиток (а.с.37-38).

Згідно листа виконавчого комітету Дубровицької міської ради за №07-262 від 19 лютого 2024 року, органом опіки та піклування - виконавчи комітетом Дубровицької міської ради встановлено, що неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вже проживають разом із батьком, тобто вони самостійно прийняли таке рішення, як і передбаченого Законом.

Як вбачається з письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що долучені до матеріалів справи, протягом останніх декілької років їх матір ОСОБА_2 припинила належним чином піклуватися про них. Зокрема, мати не цікавиться їх навчанням, не приділяє належної уваги їх поведінці, зовнішньому вигляду, уникає спілкування з ними. Через деякий час, який супроводжувався такою поведінкою, мати переїхали жити до будинку своїх батьків. Після цього, вони залишилися проживати разом із батьком. За час проживання із батьком, останній проявляв до них любов та повагу, займався їх вихованням, забезпечував всім необхідним у побуті, навчанні, дозвіллі. Батько належним чином чином займається їх вихованням, тому вони вважають за доцільне проживати разом із ним, а не матір`ю.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім`ї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно і шлюб існує формально.

Беручи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім`ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов в частині розірвання шлюбу задовольнити.

Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини 3 статті 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень статті 3 Міжнародної Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначеними вище, дослідженими під час судового розгляду доказами підтверджується, що позивач ОСОБА_9 та його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання дітей та їх розвитку, батько піклується про своїх дітей, сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків.

За таких обставин позовна заява ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дітей з батьком є обґрунтованою та її слід задовольнити.

Керуючись статтями 6, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 161 Сімейного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29 травня 2005 року виконавчим комітетом Берестівської сільської ради Дубровицького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №6 - розірвати.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання їх батька - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Відомості про учасників справи згідно пункту 4 частини 5 статті 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Дубровицької міської ради Рівненської області (м. Дубровиця, вул. Воробинська, 16, Сарненський район Рівненська область, ).

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду К.М. Отупор