П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 березня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 липня 2023 року у складі судді Бенци К.К., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 02.04.2018 року відповідач ОСОБА_1 отримав позику 5000 дол. США. За умовами домовленості між сторонами дана сума коштів мала бути повернута відповідачем до 01 липня 2018 року. Наявність вказаного грошового зобов`язання підтверджується розпискою, власноруч написаною та підписаною ОСОБА_1 02.04.2018 року.

Однак, взяті на себе зобов`язання, щодо повернення грошових коштів відповідач ОСОБА_1 не виконав.

Оскільки, відповідач ОСОБА_1 на день звернення з позовом до суду не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів, позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 5000,00 дол. США., що по курсу НБУ становить 141350 грн. та судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 липня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (1983 р.н., паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 30 грудня 1999 року Ужгородським МВ УМВС України, місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 ) суму боргу в розмірі 5000,00 (пять тисяч) дол. США. Та судові витрати по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити у даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказує на те, кошти від позивача у сумі 5000 доларів США 02.04.2018 року він не отримував, позивач змусив його написати розписку, вчиняючи на нього психічний тиск. Також вказує, що він знаходився у після операційному стані і дуже погано себе почував та нічого не усвідомлював. У його клопотанні про призначення у справі психофізіологічної експертизи з використання поліграфа було неправомірно відмовлено, чим позбавлено можливості подати докази.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір позики від 02.04.2018 року, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти, однак свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, а тому порушене право позивача підлягає захисту.

З такими висновками суду першої інстанції, погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що згідно розписки від 02.04.2018 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 , а останній отримав в борг грошові кошти в сумі 5000 дол. США та зобов`язався повернути дані кошти в строк до 01.07.2018 року.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд першої інстанції правильно встановив, що наявна у матеріалах справи розписка від 02.04.2018 року є борговою, так як у ній чітко зазначено про одержання ОСОБА_1 від ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 5000 дол. США та обов`язок повернути такі кошти в строк до 01.07.2018 року.

Відповідач ОСОБА_1 не подав жодних доказів на спростування даних обставин.

Будь-які докази про повернення грошових коштів за укладеним договором позики в матеріалах справи відсутні.

Оскільки відповідачем не виконані зобов`язання за договором позики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач написав розписку про отримання грошових коштів внаслідок психологічного тиску з боку позивача не заслуговують на увагу, оскільки вони жодними доказами не підтверджені.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про неправомірність відмовлення у клопотанні відповідача про призначення у справі психофізіологічної експертизи з використання поліграфа, чим позбавлено можливості подання доказів, оскільки наявність чи відсутність висновку експертизи не спростовує як факту отримання позичальником коштів, так і факту наявності невиконаного відповідачем зобов`язання за договором позики.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив заявлений позов.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 липня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: