Номер провадження: 22-ц/813/1410/24
Справа № 495/3581/22
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання - Долгової В.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 березня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з батьком,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2019 року був розірваний. Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначив, що на теперішній час діти проживають разом з ним, він як батько створив для дітей належні умови для проживання та розвитку, виховує їх, доглядає, піклується про них, матеріально утримує, тобто для дітей створені всі необхідні умови для нормального фізичного та психологічного розвитку. Також позивач вказав, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що позивач в повній мірі може забезпечити дітей місцем проживання. Крім того, позивач займається реалізацією продуктів домашнього господарства, зокрема, продажам фруктів, овочів, вирощує та поставляє продукти тваринництва. Має позитивну характеристику, яка видана Сергіївською селищною радою від 14.04.2022 року №05-21/145. Також позивач вказав, що старший син ОСОБА_3 має статус дитини з інвалідністю. Зазначив, що відповідач постійного місця проживання не має, не в повній мірі виконує батьківські обов`язки, не слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, вихованням, не піклувалася про них, веде асоціальний спосіб життя, що негативно впливає на загальний та психологічний розвиток дітей. Вказані обставини призвели до необхідності позивача визначити в судовому порядку місце проживання дітей разом із ним, що буде відповідати найкращим інтересам дітей.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 березня 2023 року ухвалено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи прийняте рішення суд зазначив, що висновок виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як органу опіки та піклування від 22.12.2022 року №07-10/2706 в частині доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 є недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини.

Суд врахував, що протягом останніх двох місяців малолітня ОСОБА_4 проживає з батьком, а відповідач, як мати в свою чергу жодної спроби щодо повернення дитини додому не вчинила, така поведінка відповідача на думку суду є фактом добровільного передання матір`ю малолітньої дитини батькові, а також та обставина, що і на час розгляду справи у суді, дитина продовжує проживати зі своїм батьком.

Також суд зазначив, що з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, що діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, вік дітей, стан їх здоров`я, беручи до уваги турботу батька, матеріально-побутові умови батьків, інтереси дітей та їх розвиток в спокійному та стійкому середовищі, наявність кола соціальних зав`язків дітей переважно за місцем проживання батька, емоційний зв`язок та прив`язаність дівчинки до старшого брата, враховуючи, що проживання дітей у сформованому звичному для них оточенні та обстановці є для них найбільш прийнятим, ставлення батька та матері до своїх батьківських обов`язків, відносини, які існують між кожним з батьків та дітьми, проявлення більшої емоційної близькості та прихильності саме до батька, хоча і не бажання втрачати зв`язок із матір`ю, а також права батьків на виховання дітей і обов`язки батьків діяти в їх інтересах, суд прийшов до висновку про необхідність визначення місця проживання дітей разом з батьком.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме, визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 та визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на висновок виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як органу опіки та піклування від 22.12.2022 року №07-10/2706 про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , а малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 . Також вказує, що в судовому засіданні представник Служби у справах дітей підтвердив обґрунтування вищевказаного висновку та вказав, що саме такий порядок визначення місця проживання дітей відповідатиме як найкращому інтересу кожної дитини. Жодних доповнень або змін до вказаного висновку представник Служби у справах дітей не надавав.

Також вважає, що у справі безумовно встановлено, що проживання дитини ОСОБА_4 із матір`ю відповідає найкращим інтересам дитини, її вихованню, навчанню, соціальному та психологічному зростанню в атмосфері любові і поваги до дитини. Поведінка відповідачки по відношенню до позивача та його стосунків із донькою також мала характер збереження зв`язку доньки із батьком, позаяк відповідачка завжди надавала можливість позивачу бачитись із донькою, проводити спільно вільний час.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2019 року, справа №495/8837/18 був розірваний.

Під час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народились діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04.02.2011 року, актовий запис №01 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 19.11.2015 року, актовий запис №1326.

Після фактичного припинення сімейних правовідносин, за спільною згодою сторін по справі, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 проживає разом з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

З висновку служби у справах дітей Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 21.10.2022 року №07-06/92 щодо розв`язання спору про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли непорозуміння щодо прийняття батьком участі у вихованні доньки ОСОБА_4 . Зі слів ОСОБА_1 мати дитини чинить перешкоди у його спілкуванні з донькою, а тому він просить усунути перешкоди та визначити порядок спілкування з дитиною, а саме: щосереди та щосуботи з 10.00 год. до 16.00 год. за його місцем проживання або на іншій території на його розсуд та за погодженням матері дитини. Мати дитини стверджує, що вона не чинить перешкод в участі батька у вихованні дитини, однак частково заперечує щодо запропонованого батьком графіку зустрічей, мотивуючи тим, що батько не змозі одночасно контролювати двох дітей під час онлайн занять та підготовки домашніх завдань та запропонувала проводити зустрічі батька з дитиною щоп`ятниці з 13.00 години до 15.30 години. ОСОБА_1 також пояснив, що у доньки в школі проблеми з засвоєнням програмного матеріалу з української мови, тому він має можливість влаштувати дитину на додаткові заняття.

За результатами звернення ОСОБА_1 , службою у справах дітей Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області було прийнято рішення від 03.11.2022 року №136 та визначено ОСОБА_1 способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 та призначено такі дні години - кожної п`ятниці з 13.00 години до 18.00 години суботи. Також батьку ОСОБА_1 надана можливість в один або декілька днів тижня окрім вказаних вище, забирати доньку ОСОБА_4 для відвідування додаткових занять шкільних предметів. При неможливості виконання графіку батьки зобов`язані завчасно повідомляти один одного.

З висновку виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як органу опіки та піклування від 22.12.2022 року №07-10/2706 вбачається, що згідно інформації, наданої 15.12.2022 року за №06-12/162 відділом «Центр надання адміністративних послуг» Сергіївської селищної ради, позивач ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 з 12.12.2022 року значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 має велике підсобне господарство, займається розведенням свійських тварин, з продажу яких має дохід. ОСОБА_2 працює прибиральником службових приміщені Приморській гімназії з дошкільним відділенням та початковою школою Сергіївської селищної ради. Комісією проведено обстеження умов проживання батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Батько мешкає в житловому будинку, в якому зроблено ремонт, в наявності всі зручності, меблі та побутова техніка, створені необхідні умови та є окремі облаштовані кімнати для проживання обох дітей. Мати мешкає в житловому будинку, в якому частково зроблено ремонт та ще не створені всі необхідні зручності, в наявності необхідні меблі. Малолітня ОСОБА_4 мешкає в одній кімнаті разом з матірю, оскільки окрім них в будинку мешкає повнолітній син та брат ОСОБА_2 . Відповідно характеристики, наданої адміністрацією Приморської гімназії, в якій навчається ОСОБА_4 від 13.12.2022 року №76, мати приділяє належну увагу вихованню доньки, завжди цікавиться навчанням і допомогає, тримає тісний зв`язок з вчителями. Батько живе окремо, тому, нажаль, з вересня місяця взагалі не цікавиться навчанням доньки і не допомає з уроками, зв`язок з класним керівником дівчинки не підтримує. Однак під час засідання комісії ОСОБА_1 підтвердив інформацію про те, що він дійсно не спілкується з класним керівником, але стверджує що отримує інформацію про доньку від директора школи.

За результатами розгляду питання та виходячи з інтересів дітей, органом опіки зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Остаточне рішення щодо визначення місця проживання малолітніх дітей залишили на розсуд суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (стаття 141 СК України).

У частині четвертій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина друга статті 162 СК України).

Тобто, в частині другій статті 162 СК України вказані ті юридичні факти, які є підставами для відмови органом опіки та піклування або судом у переданні дитини для проживання

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини».

Відтак, міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції враховуючи вказані норми матеріального права, у повному обсязі, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов правильного висновку про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 з батьком.

Так, місцевим судом встановлено, що і батьком і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дитини, обоє приділяють увагу, підтримку та люблять дочку.

На час ухвалення оскаржуваного рішення судом, малолітня ОСОБА_4 вже тривалий час проживає разом із батьком, при цьому, судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з мамою, що фактично призводить до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину.

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

М.В. Назарова