Провадження №2/522/2557/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.

при секретарі судового засідання Купцова С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Приморської державної нотаріальної контори м. Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Луцях Тетяни Миколаївни про визнання заповіту недійсним та надання строку на прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2020 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання заповіту недійсним.

Обґрунтовуючи позов, Позивач зазначив, що його батько спадкодавець ОСОБА_3 був фізично та психічно не здоровою особою у зв`язку з чим не в змозі був здійснити відвідування будь-якого нотаріуса та самостійно не міг вчиняти будь-які нотаріальні дії, а відтак на виконання вимог ст. 215, 1257 ЦК України просив визнати недійсним та скасувати заповіт, який складений ОСОБА_3 02 квітня 2009 року та посвідчений державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори м. Одеси.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

Ухвалою від 26 жовтня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено частково. Витребувано із Приморської державної нотаріальної контори в м. Одесі належно завірені копії матеріалів спадкової справи, яка відкрита після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16 листопада 2020 року з Приморської державної нотаріальної контори в м. Одесі надійшли належно завірені копії матеріалів спадкової справи, яка відкрита після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23-60 т. 1) та заповіт ОСОБА_3 від 02 квітня 2009 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 445, у відповідності до якого ОСОБА_3 заповів ОСОБА_2 все своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, що ОСОБА_3 за законом на день смерті буде мати право. Крім того, свого сина ОСОБА_1 позбавив права спадкувати майно як за заповітом так і за законом (а.с. 44 т. 1)

Ухвалою від 03 грудня 2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бартківа І.Б. про витребування доказів задоволено. Витребувано з Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції належним чином посвідчені матеріали спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , померлого в грудні 2019 року актовий запис №12488, за № 567/с/2019 та зареєстровано в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ № 43017222.

Ухвалою суду від 07 червня 2021 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бартків І.Б. про залучення третіх осіб задоволено. Залучено до участі у справі Приморську державну нотаріальну контору у м. Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Луцях Тетяну Миколаївну.

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бартків І.Б. про заміну неналежного відповідача задоволено.

Замінено неналежного відповідача Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради на належного відповідача ОСОБА_2

Продовжено слухати справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Приморської державної нотаріальної контори м. Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Луцях Тетяни Миколаївни про визнання заповіту недійсним та надання строку на прийняття спадщини.

26 липня 2021 року від Позивача до суду надійшло клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою суду від 29 липня 2021 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бартків І.Б. про витребування доказів задоволено.

Витребувано належним чином завірені копії з КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», матеріали медичної документації (медична карта та виписка з медичної карти тощо) ОСОБА_3 , а саме відомості про стан його психічного здоров`я чи захворювання; Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, з матеріалів відповідної пенсійної справи ОСОБА_3 , Довідку № 028125 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги виданої ОСОБА_3 та Акту № 708, який став підставою видачі Довідки № 028125; Одеського обласного центру Медико-соціальної експертизи, матеріали відповідної (реєстраційної) - особової справи ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

28 жовтня 2021 року від Позивача до суду надійшло клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

В судовому засідання 08 грудня 2021 року судом протокольно ухвалено: клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи розглянути при дослідженні письмових доказів після допиту свідків.

Ухвалою суду від 06 липня 2022 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано з КНП «Міський психоневрологічний диспансер Одеської міської ради» належним чином завірені копії матеріалів відповідної медичної документації (медична карта, епікриз, виписка з медичної карти, тощо) батька позивача ОСОБА_3 1934 року народження.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про об`єднання справ.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року викликано в судове засідання свідків.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Позивача про залучення третіх осіб.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до слухання по суті.

23 лютого 2023 року від представника ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про проведення посмертної психолого-психіатричної експертизи.

22 березня 2023 року від представника ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про відмову у задоволенні заяви про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. В обґрунтування зазначено, що ОСОБА_3 під час складання та підписання оскаржуваного заповіту працював на посаді юристконсульта у період з 2002 року по 2012 рік, на підтвердження чого було надано відповідь Органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «ПРИМОРСЬКИЙ» в місті Одесі від 09 березня 2023 року на адвокатський запит №21/15-пр.3.

Судове засідання, яке відбулось 13 червня 2023 року з`явилась відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Рязанов Ю.А.. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, просили провести судове засідання за відсутності.

ОСОБА_2 надала пояснення стосовно обставин справи, зазначила, що у ОСОБА_3 не було психічних відхилень. Під час розмови ОСОБА_3 пояснив ОСОБА_2 , що має намір скласти заповіт на користь неї, оскільки бажає, щоб ОСОБА_2 за ним доглядала.

Також в судовому засіданні 13 червня 2023 року надано пояснення приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., яка повідомила про дійсне волевиявлення ОСОБА_3 під час складення заповіту. Під час спілкування з ОСОБА_3 психологічних відхилень вона не помічала, він розумів значення своїх дій при складанні заповіту. Також приватний нотаріус зазначив про подальший розгляд справи за відсутності.

В судовому засіданні 13 червня 2023 року допитаний свідок ОСОБА_4 , яка зазначила, що була знайома з померлим ОСОБА_3 . Зазначила, що він був доволі розумною та ерудованою людиною, юристом, під час спілкування психічних відхилень не було.

Свідок ОСОБА_5 повідомила суд, що була знайома з померлим ОСОБА_3 , оскільки останній приїздив до них в село, де проживала відповідачка, племінниця ОСОБА_3 .Під час спілкування з ОСОБА_3 психологічних відхилень вона не помічала.

Свідок ОСОБА_6 повідомила суд, що є рідною сестрою ОСОБА_2 .. Зазначила, що останні місяці життя ОСОБА_3 , ОСОБА_2 допомагала йому, готувала їжу. Під час спілкування з ОСОБА_3 психологічних відхилень вона не помічала він був розумним чоловіком.

Свідок ОСОБА_7 повідомив суд, що є чоловіком ОСОБА_6 .. Він особисто возив ОСОБА_3 до нотаріуса для складання заповіту, оскільки той виявив бажання заповідати належне йому майно ОСОБА_2 яка за ним доглядала та піклувалась. Під час спілкування з ОСОБА_3 психологічних відхилень він не мав, розумів значення своїх дій, був досвідченою людиною, працював юристом, давав консультації та поради.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 18 липня 2023 року призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу. Проведення експертизи доручити Одеській філії судово-психіатричних експертиз державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України». Витрати пов`язані з проведенням експертизи покладено на ОСОБА_1 . У розпорядження експертної установи направлено матеріали справи № 522/18501/20 та технічні записи судових засідань, де були допитані свідки. Зупинено провадження по справі на час проведення експертизи.

17 серпня 2023 року від Позивача до суду надійшла заява про повернення матеріалів справи до суду, поновлення провадження по справі з підстав відсутності коштів за проведення експертизи та достатності доказів того, що батько Позивача на час укладення та нотаріального посвідчення оскаржуваного заповіту страждав на психічні розлади.

05 грудня 2023 року з Одеської філії судово-психіатричних експертиз державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» до суду надійшли матеріали справи та клопотання експерта про надання додаткових матеріалів.

Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року поновлено провадження по справі.

05 лютого 2024 року від Приморської державної нотаріальної контори м. Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції до суду надійшов лист про розгляд справи за відсутності.

19 лютого 2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшли пояснення.

В судовому засіданні 27 лютого 2024 року ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Надав пояснення по суті справи, зазначивши, що Позивачу стало відомо про смерть батька тільки 25 серпня 2020 року, під час приїзду до м. Одеси. Зазначив, що батько був психічно хворим, не усвідомлював своїх дій, оскільки під час зустрічей з Позивачем в 2008 році та 2010 році померлий вів себе неадекватно, у нього постійно змінювався настрій.

Представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 .

Померлий ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 .

02 квітня 2009 року ОСОБА_3 склав заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Тетяною Миколаївною за реєстровим № 445.

Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_3 заповідає усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, свого сина ОСОБА_1 позбавив права спадкування на майно як за заповітом так і за законом. Відповідно до тексту заповіту нотаріус засвідчує, що заповіт підписаний нотаріусом, зі слів ОСОБА_1 . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_1 і власноручно підписано ним у присутності нотаріуса. Особу його встановлено, дієздатність перевірено.

Зазначені правовідносини регулюються нормами ст.ст. 1216-1218 ЦК України пов`язані з набуттям права власності в порядку спадкування.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним; за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини; у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Цивільний кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Але свобода заповіту має певні межі: не можна позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Свобода заповіту стосується не лише визначення кола спадкоємців, а й визначення обсягу спадкової маси, яку заповідають. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Можна скласти заповіт щодо усієї спадщини або лише щодо її частини.

Однією з особливостей цього правочину є забезпечення його таємниці. Таємниця заповіту може мати для заповідача велике значення, тому нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Крім того, відповідно до положень ст. 202 ЦК України заповіт є правочином і до нього застосовуються загальні положення та вимоги, визначені ст.ст. 203-236 ЦК України, у том числі і підстави недійсності правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом.

У відповідності з ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення особи, яка вчиняє правочин, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

За правилами, встановленими ч. 1 ст. 225 ЦК, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до постанов Верховного Суду України №6-1531цс16 від 28.09.2016 року, №36-9цс12 від 29.02.2012 року, №6-9цс12 від 29.02.2012 року, підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент його вчинення розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225, ч. 2 ст.1257 ЦК України суд відповідно до п. 2 ст. 105 ЦПК України, для встановлення психічного стану особи зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу, висновок якої у даному випадку є належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають інше побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Так, ухвалою від 18 липня 2023 року було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлено питання:

1.Чи страждав за життя померлий ОСОБА_3 на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання?

2.Чи страждав за життя померлий ОСОБА_3 на постійний психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання?

3.Чи усвідомлював померлий ОСОБА_3 значення своїх дій та чи міг керувати ними під час складання заповіту 04 квітня 2009 року?

Проте експертиза не була проведена з підстав заяви позивача про відсутність коштів за проведення експертизи.

Слід зазначити, що Позивач надаючи заяву про неможливість сплати коштів за проведення експертизи зазначив, що на його думку достатностньо доказів того, що померлий на час укладення та нотаріального посвідчення оскаржуваного заповіту страждав на психічні розлади.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними відбувається з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи (в тому числі посмертної), так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Аналогічний висновок зроблений і в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 523/14606/13-ц, від 20.06.2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12.09.2018 року у справі № 522/25597/13-ц.

Зазначене також роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

У відповідності до вимог ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16.10.2019 року по справі № 530/1349/16-ц.

Дослідивши матеріали справи, а саме медичну документацію відносно ОСОБА_3 , суд зазначає, що остання не свідчить та не підтверджує належним чином обставини того, що станом на час складання заповіту спадкодавець не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Оцінивши в розумінні ст. 89 ЦПК України докази, які наявні в матеріалах справи, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про обґрунтованість вимог Позивача.

Також, слід зазначити, що згідно пояснень свідків, які були допитані 13 червня 2023 року, всі стверджували, що психічний стан ОСОБА_3 на час складання заповіту був нормальний, він розумів значення своїх дій та виявив бажання скласти заповіт на відповідачку.

Суд враховує також ту обставину, що під час надання пояснень учасників справи та свідків було з`ясовано, що померлий ОСОБА_3 забезпечував сам себе, працював, що само по собі дає підстави вважати, що ОСОБА_3 усвідомлював значення своїх дій під час складення оскаржуваного заповіту.

Нотаріус, яка посвідчувала заповіт також підтвердила, що ОСОБА_3 психічних відхилень не мав, він розумів значення своїх дій при складанні заповіту.

Суд не приймає доводи позивача відносно того, що померлий страждав на хронічні захворювання з підстав авіакатастрофи, яка мала місце 1989 році, оскільки жодних доказів, які б давали змогу встановити, що станом на 2009 рік (дата складення оскаржуваного заповіту) померлий ОСОБА_3 мав психічні відхилення та не розумів значення своїх дій при складанні заповіту, не надано.

При цьому суд приймає до уваги, що позивач пояснив, що не бачив батька у 2009 році, тобто на час складання заповіту, а спілкувався з ним до цього часу у 2008 році та після у 2010 році.

Отже, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено.

При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. З огляду на викладеного, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог про визнання заповіту недійсним, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Щодо вимог про надання строку на прийняття спадщини, то суд залишає їх без задоволення, оскільки заповіт, який складений ОСОБА_3 02 квітня 2009 року та посвідчений державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори м. Одеси не визнано недійсним, а відтак ОСОБА_1 позбавлено права спадкування на майно як за заповітом так і за законом, а відтак задоволення вимог про надання строку на прийняття спадщини не буде відновлювати права Позивача за захистом яких останній звернувся до суду.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265, 353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Приморської державної нотаріальної контори м. Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Луцях Тетяни Миколаївни про визнання заповіту недійсним та надання строку на прийняття спадщини - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано та складено 06 березня 2024 року.

Суддя Чернявська Л.М.