Апеляційне провадження №22-ц/824/1517/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року та апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що позивач працює лікарем акушером-гінекологом у Комунальному закладі Київської обласної ради «Київський обласний перинатальний центр». Відповідачка ОСОБА_2 вже кілька років систематично принижує його честь, гідність та ділову репутацію, розповсюджує неправдиву інформацію, чим постійно, до даного часу, наносить позивачеві значну моральну шкоду. ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача, з якою він розлучився 19 грудня 2016 року за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва. Від даного шлюбу у сторін є двоє дорослих дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які мають свої сім`ї та живуть самостійним життям. Відповідачка, яка сама була ініціатором нашого розлучення, у 2016 році розпочала поливати брудом позивача, принижувати його честь та гідність, розповсюджувати неправдиву інформацію про нього прямо у судових засіданнях. Зазначає, що в судовому засіданні, яке відбулося 05 грудня 2016 року у Шевченківському районному суді м. Києва у справі №761/20140/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відповідачкою у даній справі було вкрай негативно охарактеризовано позивача та принижено його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: ОСОБА_2 говорила у судовому засіданні: - « ОСОБА_5 був завжди емоційно нестійким, завжди здатний до фізичного насилля, це він практикував і вдень і вночі. Приїжджав на роботу, наносіл матеріальний ущерб обладнанню на роботі. До мене ставився не як до людини, а як до ворога, з надзвичайною агресією. Спочатку він втамовував свою агресію на дітях, провокуючи на скандали в їх сім`ях, потім постійні драки і вдень і вночі, після чого я почала хворіти. Він тероризував мене і декілька разів вимагав покинути житло». Зазначену інформацію, яка є неправдивою, недостовірною та вкрай принизливою, що ганьбить честь та гідність позивача, виставляє його в очах інших людей, як агресивного і неурівноваженого чоловіка, який ніби то має психічні відхилення, і ніби то може бути небезпечним для соціуму - у вищезазначеному судовому засіданні було сказано відповідачкою ОСОБА_2 у присутності таких осіб - судді Юзькової О.Л., секретаря судового засідання Савенко О.І., адвоката позивача ОСОБА_6 та адвоката відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_7 . Вказує, що після даного судового засідання позивач тривалий час перебував у дуже пригніченому емоційному стані, оскільки не чекав таких принижень, був шокований такою поведінкою відповідачки та наклепами на нього з боку відповідача, тим самим йому було нанесено велику моральну шкоду. Наступного разу відповідачкою ОСОБА_2 було принижено честь, гідність і ділову репутацію позивача в Адміністративному суді міста Києва у судовому засіданні, яке відбулося 25 липня 2017 року у справі №826/8132/17 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відповідачка в даній справі ОСОБА_2 знову негативно охарактеризувала позивача та принизила його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: ОСОБА_2 говорила відносно ОСОБА_1 у зазначеному судовому засіданні: «Намагається здійснити махінації з майном моїм, мого сина та інших осіб. Тиснув на свідків і сина. В Києво-Святошинському районному суді намагається шахрайським шляхом впливати на майно цих осіб. Шахрайським шляхом намагається позбавити права власності відповідачів у цій справі. Святошинським Відділом Поліції ведеться кримінальне розслідування від 28 грудня 2016 року за кримінальними злочинами ОСОБА_8 відносно майна багатьох осіб. Звернення до адміністративного суду - це зловживання судовими можливостями, зловживаючи своїми судовими правами, вчиняє тиск і порушує моє здоров`я». Стверджує, що інформацію, яка позиціонує позивача, як нечесну людину, шахрая - є неправдивою та недостовірною, оскільки ні чим не підтверджується, і є принизливою по відношенню до його особистості. Наведені вислови відповідачкою ОСОБА_2 , було сказано в присутності таких осіб - судді Костенка Д.А., секретаря судового засідання та мого адвоката Перемежко А.О., у зв`язку з чим, відповідач тривалий час знаходився у дуже пригніченому моральному емоційному стані, а також його фізичний стан став значно гіршим у зв`язку із постійними стресами та переживаннями, а саме: прискорилося серцебиття, порушився сон, часто піднімався артеріальний тиск. Погіршилися також і стосунки позивача з оточуючими, оскільки він перестав спілкуватися з друзями та сусідами, йому вдавалося, що про приниження відповідачкою вже знають всі оточуючі люди. Зазначає, що вказані наклепи та приниження з боку відповідачки вже з 2016 року по даний час носять постійний характер, відповідачка систематично зухвало демонструє свою неповагу та дозволяє собі зневажливо висловлюватися ненормативною лайкою у присутності інших осіб та зводить наклепи. Наступними вчинками відповідачки були хуліганські дії відносно позивача, що відбулися також у судовому засіданні 27 вересня 2017 року в Києво-Святошинському районному суді у справі №369/8770/16-ц за позовом ОСОБА_1 до відповідачки про поділ спільно нажитого у шлюбі майна подружжя, відповідачка в даній справі ОСОБА_2 вкрай образливо і негативно охарактеризувала позивача, чим принизила його честь, гідність, ділову репутацію, і вчинила хуліганські дії, оскільки використала ненормативну лексику відносно позивача, закликала до насильницьких дій відносно нього, а саме: Відповідачка ОСОБА_2 говорить у судовому засіданні: «мудило, ти Микитенко .. тебе яйца оборвать надо..» На такий вислів відповідачки головуюча суддя ОСОБА_9 зробила зауваження, але відповідачка ОСОБА_2 продовжувала говорити нецезурні слова, звертаючись на адресу позивача з висловом: «кончений человек». Зазначені вислови відповідачки ОСОБА_2 , яка використовувала ненормативну лайку у зазначеному судовому засіданні, осоромили позивача перед присутніми людьми в засіданні, є вкрай принизливими по відношенню до його особистості та наносять непоправну моральну шкоду на все життя. Вищесказане відповідачкою було сказано у судовому засіданні в присутності судді Ковальчук Л.М., секретаря судового засідання Заїка О.В. та осіб, які беруть участь у справі: приватного нотаріуса Гришко С.М., мого адвоката Перемежка А.О., відповідачів: ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та представників: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Після даного засідання позивач довго повертався у нормальний психологічний стан, постійно переживав та хвилювався, йому було дуже соромно та принизливо перед такою кількістю людей, які це почули. А також позивачеві дуже соромно перед дітьми та онуками, оскільки це все вищезазначене приниження, в силу обставин, постійно доводиться до їх відому. У судовому засіданні, яке відбулося 07 жовтня 2019 року в Києво-Святошинському районному суді у справі №369/8770/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого у шлюбі майна подружжя відповідачка вкрай образливо негативно охарактеризувала позивача, чим вкотре принизила його честь, гідність, та дідову репутацію, а саме: Відповідачка ОСОБА_2 говорила на адресу позивача у судовому засіданні: «Чрезмерно агресивне относительно к детям и ко мне. Сина винудил уйти из дому в 2004 году, а дочь в 2009 году, а меня 27.11.2013 году избил жестоко, а в феврале 2014 года вигнал з дома. При отказе дать ключи от авто устраивал скандали, зачастую менял ключи у входних дверях. ОСОБА_17 , - абсолютная лож и мошенничество. Он подал масу лживих заявлений в правоохоронні органи. Он написал заяву, что я наняла кілера за 1000 долларов і дала ему 2 едініци зброї, щоб знищити його фізично. Он шантажировал, вимогал продать Скадовск. 08.01.2016 года бросал камни в окна, ломал забор, устроил драку, била визвана полиция. Ето биологический отец с 2009 года. Для меня он садист и агресор. Ходит на работу ко мне, к сину и угрожает директору, к невестке звонит главврачу, ходит к директору школи (внука), не однократно жалуется на нас, что у нас плохая сім`я, а невестка избивает внука. Ходит ко мне работу, избивает меня ... єсть свидетели.» Вищесказане було сказано у судовому засіданні відповідачкою ОСОБА_2 також у присутності судді Ковальчук Л.М., секретаря судового засідання Заїка О.В. та осіб, які беруть участь у справі: приватного нотаріуса Гришко С.М., мого адвоката Перемежка А.О., відповідачів ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та представників: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Після даного судового засідання позивач тривалий час перебував у дуже пригніченому емоційному стані, оскільки був шокований такою неправдивою інформацією та незрозумілою йому поведінкою відповідачки та її постійними наклепами. У наступному судовому засіданні, що відбулося 05 листопада 2019 року в Києво-Святошинському районному суді у справі №369/8770/16-ц за позовом ОСОБА_1 до відповідачки про поділ спільно нажитого у шлюбі майна подружжя, відповідачка в даній справі ОСОБА_2 знову образливо негативно охарактеризувала позивача, чим вкотре принизила його честь, гідність, а саме говорила на адресу позивача в судовому засіданні: - «Вигнав з дому меня в присутності Поліції. Отобрал 5000 долларов у сина за подареноє авто. В 1994 году побіл меня, і я попала в нейрохірургію. Виписались з сином з Білоруської, он угрожал, что ми числились с 2014 года и предоставил счет на 100-200 тисяч гривен. В январе 2017 года он подал иск к сину на авто, котороє подарила сину, и требовал 5000 долларов. Со сторони ОСОБА_18 ідет откровенноє вранье і откровенноє мошенничество.» Підтвердженням, що відповідачка ОСОБА_2 повідомляє про позивача неправдиву інформацію, яка не відповідає дійсності є, те, що вона сама продала будинок у м. Скадовську без згоди позивача для уникнення поділу спільно нажитого майна подружжя, а також відповідачка дійсно продала сама спільному сину в 2016 році автомобіль також для уникнення поділу його у судовому порядку, як спільно нажитого майна подружжя. Вищезазначені вислови було сказано у судовому засіданні відповідачкою ОСОБА_2 також у присутності судді Ковальчук Л.М., секретаря судового засідання Рябець А.В. та осіб, які беруть участь у справі: приватного нотаріуса Гришко С.М., мого адвоката Перемежка А.О., відповідачів: ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та представників: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

На підставі викладеного, просив суд:

1. Визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 , а саме:

- у судовому засіданні, яке відбулося 05 грудня 2016 року у Шевченківському районному суді м. Києва у справі №761/20140/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу у присутності судді Юзькової О.Л., секретаря судового засідання Савенко О.І., мого адвоката Перемежко А.О. та адвоката Гапонюк М.О., а саме: « ОСОБА_19 був завжди емоційно нестійким, завжди здатний до фізичного насилля, це він практикував і вдень і вночі. Приїжджав на роботу, наносіл матеріальний ущерб обладнанню на роботі. До мене ставився не як до людини, а як до ворога, з надзвичайною агресією. Спочатку він втамовував свою агресію на дітях, провокуючи на скандали в їх сім`ях, потім постійні драки і вдень і вночі, після чого я почала хворіти. Він тероризував мене і декілька разів вимагав покинути житло»;

- у судовому засіданні Адміністративного суду міста Києва 25.07.2017р. у справі №826/8132/17 за моїм позовом до Шевченківського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, в присутності судді Костенка Д.А. та мого адвоката Перемежко А.О., а саме: «Намагається здійснити махінації з майном моїм, мого сина та інших осіб. Тиснув на свідків і сина. В Києво-Святошинському районному суді намагається шахрайським шляхом впливати на майно цих осіб. Шахрайським шляхом намагається позбавити права власності у відповідачів у цій справі. Святошинським Відділом Поліції ведеться кримінальне розслідування від 28.12.2016 року за кримінальними злочинами ОСОБА_8 відносно майна багатьох осіб. Звернення до адміністративного суду - це зловживання судовими можливостями, зловживаючи своїми судовими правами, вчиняє тиск і порушує моє здоров`я»;

- у судовому засіданні 27 вересня 2017 року в Києво-Святошинському районному суді у справі №369/8770/16-ц за моїм позовом до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого у шлюбі майна подружжя (запис на диск 20170927- 172013), в присутності судді Ковальчук Л.М., секретаря судового засідання Заїка О.В. та осіб, які беруть участь у справі: приватного нотаріуса Гришко С.М., мого адвоката Перемежка А.О., відповідачів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та представників: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 а саме: «мудило, ти ОСОБА_20 , тебе яйца оборвать надо..». «кончений человек»;

- у судовому засіданні 07 жовтня 2019 року в Києво-Святошинському районному суді у справі №369/8770/16-ц за моїм позовом до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого у шлюбі майна подружжя (запис на диск 20191007 - 154128), у присутності судді Ковальчук Л.М., секретаря судового засідання Заїка О.В. та осіб, які беруть участь у справі: приватного нотаріуса Гришко С.М., мого адвоката Перемежка А.О., відповідачів: ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та представників: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а саме: «Чрезмерно агресивне относительно к детям и ко мне. Сина винудил уйти из дому в 2004 году, а дочь в 2009 году, а меня 27.11.2013 году избил жестоко, а в феврале 2014 года вигнал з дома. При отказе дать юпочи от авто устраивал скандали, зачастую менял юпочи у входних дверях. ОСОБА_17 , - абсолютная лож и мошенничество. Он подал масу лживих заявлений в правоохоронні органи. Он йаписал заяву, что я наняла кілера за 1000 долларов і дала ему 2 едініци зброї, щоб знищити його фізично. Он шантажировал, вимогал продать Скадовск. 08.01.2016 года бросал камни в окна, ломал забор, устроил драку, била визвана полиция. Ето биологический отец с 2009года. Для меня он садист и агресор. Ходит на работу ко мне, к сину и угрожает директору, к невестке звонит главврачу, ходит к директору школи (внука), не однократно жалуется на нас, что у нас плохая сім`я, а невестка избивает внука. Ходит ко мне работу, избивает меня ... єсть свидетели.»;

- у судовому засіданні, що відбулося 05 листопада 2019 року в Києво-Святошинському районному суді у справі №369/8770/16-ц за моїм позовом до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого у шлюбі майна подружжя, у присутності судді Ковальчук Л.М., секретаря судового засідання Рябець А.В. та осіб, які беруть участь у справі: приватного нотаріуса Гришко С.М., мого адвоката Пермежка А.О., відповідачів: ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та представників: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_3 , а саме: «Вигнав з дому меня в присутності Поліції. Отобрал 5000 долларов у сина за подареноє авто. В 1994 году побіл меня, і я попала в нейрохірургію. Виписались з сином з Білоруської, он угрожал, что ми числились с 2014 года и предоставил счет на 100-200 тисяч гривен: В январе 2017 года он подал иск к сину на авто, котороє подарила сину, и требовал 5000 долларов. Со сторони ОСОБА_18 ідет откровенноє вранье і откровенноє мошенничество».

Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом озвучення на найближчому судовому засіданні, яке відбудуться у Києво-Святошинському районному суді у справі №369/8770/16-ц після набрання судовим рішенням в даній справі законної сили, наступного тексту спростування: «мною, ОСОБА_2 , озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме: у судовому засіданні, яке відбулося 05.12.2016 року у Шевченківському районному суді м. Києва у справі №761/20140/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_21 про розірвання шлюбу у судовому засіданні Адміністративного суду міста Києва 25.07.2017 року у справі №826/8132/17 за моїм позовом до Шевченківського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії; у судовому засіданні 27 вересня 2017 року в Києво-Святошинському районному суді у справі №369/8770/16-ц за моїм позовом до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого у шлюбі майна подружжя; у судовому засіданні 07 жовтня 2019 року в Києво-Святошинському районному суді у справі №369/8770/16-ц за моїм позовом до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого у шлюбі майна подружжя; у судовому засіданні, що відбулося 05 листопада 2019 року в Києво- Святошинському районному суді у справі №369/8770/16-ц за моїм позовом до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого у шлюбі майна подружжя.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 140 000, 00 грн. (сто сорок тисяч гривень 00 коп.) та судовий збір.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.02.2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

22.02.2023 року до суду першої інстанції надійшла заява від ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, відповідно якої вона просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 70 000, 00 грн.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.06.2023 року заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп.; у задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати рішення у справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Цього ж дня на адресу суду від позивача надійшло клопотання про призначення судово-психологічної експертизи.

12 липня 2023 року на адресу суду від позивача надійшла апеляційна скарга на додаткове рішення, в якій він просив скасувати додаткове рішення та ухвали нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача.

18 липня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшла апеляційна скарга на додаткове рішення, в якій вона просила скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 70 000,00 грн.

12 листопада 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.02.2023 року та відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.06.2023 року.

27 листопада 2023 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та наявність підстав для зміни додаткового рішення з огляду на наступне:

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у шлюбі до 19 грудня 2016 року, що не заперечувалось сторонами по справі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були учасниками судових справ № 761/20140/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу у Шевченківському районному суді м. Києва, № №826/8132/17 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії в Окружному адміністративному суді м. Києва та №369/8770/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого у шлюбі майна подружжя у Києво-Святошинському районному суді Київської області.

У судовому засіданні, яке відбулося 05 грудня 2016 року в Шевченківському районному суді м. Києва у справі №761/20140/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу ОСОБА_2 у судовому засіданні показала: «Ми не проживаємо з відповідачем з лютого 2014 року, він запропонував покинути житло. Перед тим було декілька моментів з фізичним насиллям, після чого я попала в лікарню, і мій син мене забрав з попереднього місця проживання і з того часу я жила в нього. ОСОБА_19 був завжди емоційно нестійким, здатний до фізичного насилля, це він практикував і вдень і вночі. Іноді приїжджав на роботу, наносячи матеріальний ущерб і обладнанню на роботі. До мене ставився не як до людини, а як до ворога, з надзвичайною агресією. Спочатку він втамовував свою агресію на дітях, провокуючи на скандали в їх сім`ях, потім постійні драки і вдень і вночі, після чого я почала хворіти. І обов`язкові його приниження були не обов`язково при дітях, а навіть при посторонніх людях. Він тероризував мене і декілька разів насильно вимагав покинути житло, і я ночувала і в друзів, і в гостінніце, і в дітей. Син не міг жити з батьком, в нього були з ним несумісні відносини. Постійні сварки з ОСОБА_22 , його приниження і фізичне насилля продовжувались протягом останніх восьми років. Особливо це загострилось в жовтні 2013 року, коли в ніч з 27 на 28 жовтня він п`ять годин знущався фізично наді мною фізично. Після цього я довго хворіла. Почалися спроби з боку ОСОБА_23 , щоб я змінила місце проживання, де ми живемо. ОСОБА_24 бувало, щоночі я прокидалась від того, що в мене на голові лежить подушка, інколи він мене душив. Останнє фізичне насилля було 13 чи 14 січня 2014 року, після чого я звернулась до лікаря і мене поклали в лікарню. Після лікарні, коли я прийшла додому, агресія продовжувалась, Він зателефонував мені на роботу, щоб я звільнила квартиру. Ми приїхали 09.02.2014 році з сином, щоб забрати речі, речі він нам не віддав, проте кидався в бійку зі мною і сином. Лише після того, як приїхав наряд міліції, коли ми визвали 09 лютого, ми могли покинути квартиру. З 10.02.2014 році не живемо разом. Останні півроку він цікавиться моїм життям, проте його звонки вночі і вдень закінчуються лише погрозами, шантажем і нецензурною лайкою.»

У судовому засіданні Окружного адміністративного суду міста Києва 25 липня 2017 року у справі №826/8132/17 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, ОСОБА_2 у судовому засіданні показала: «Намагається здійснити махінації з майном моїм, мого сина та інших осіб. Коли йшов розгляд справи про розлучення, він вів недобросовісну діяльність, як суб`єкт судового процесу. Він зловживав своїми процесуальними правами, впливав і на свідків з моєї сторони, і писав заяви до правоохоронних органів, до керівників моїх, мого сина і інших осіб. Щодо тиску на мене, сина та свідків з моєї сторони, є звернення до правоохоронних органів. В Києво-Святошинському суді, де відбувається розгляд майнових справ, ОСОБА_25 намагається шахрайським шляхом впливати на майно цих осіб. Шахрайським шляхом намагається позбавити права власності у відповідачів у цій справі. Святошинським Відділом Поліції, а також Скадовським Відділом Поліції ведеться кримінальне розслідування за кримінальними злочинами ОСОБА_26 відносно майна багатьох осіб. Звернення ОСОБА_23 до адміністративного суду - це зловживання судовими можливостями, зловживаючи своїми судовими правами, вчиняє тиск і порушує моє здоров`я.»

У судовому засіданні 28 вересня 2017 року в Києво-Святошинському районному суді у справі №369/8770/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого у шлюбі майна подружжя, ОСОБА_2 у судовому засіданні показала: « Мудило , ти ОСОБА_20 ..тебе яйца оборвать надо.. Вибачте..Кончений человек.»

У судовому засіданні 07 жовтня 2019 року в Києво-Святошинському районному суді у справі №369/8770/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого у шлюбі майна подружжя, ОСОБА_2 у судовому засіданні показала: «Я позволяла ОСОБА_28 пользоваться своїм автомобілем, В случае отказа дать ключи от авто і техпаспорт устраивал скандали, ОСОБА_1 зачастую менял ключи у входних дверях. Я подтвердила свои возможности, средства и источники. ОСОБА_29 никаких доходов не имел. Свідчення ОСОБА_30 в суде - абсолютная ложь и мошенничество. Своими свідченнями 24.10.2018р. ОСОБА_29 принизив честь і гідність мене і сина. По 3-4 месяца не разговаривали, отношения формальние. ОСОБА_1 чрезмерно агресивне к детям и ко мне. Сина винудил уйти из дому в 2004 р., а дочь в 2009 р., а меня 27 ноября избил жестоко, а 09 февраля 2014 г. вигнал из дома. Он шантажировал, вимогал продать Скадовск.» «Он шантажировал, вимогал продать Скадовск. Под разними предлогами ОСОБА_19 и ОСОБА_31 давили на меня продать Скадовск. ОСОБА_19 давил на меня под разними предлогами, например, может спалить документи моих родителей, которие остались на той квартире. Принимал и проводил продажу дома в Скадовске ОСОБА_29 . Из-за мошенничества его и подстрекательства дочери осталась без недвижимости в Скадовске.08.01.2016 році бросал камни в окна, ломал забор, устроил драку, била визвана полиция. Практически для сина ето биологический отец с 2009г. Для меня он садист и агресор. ОСОБА_1 подает в суд массу фальшивих документов. ОСОБА_19 в Киево-Святошинском суде, недобросовестно участвуя в судебном процессе, подал на меня и сина три однакових иска на автомобіль Рено Колеос с одним и тем же обоснованием, ОСОБА_19 создал искусственний иск, притягивая как можно больше людей к данному процессу. ОСОБА_19 злоупотребляет своїми процесуальними правами, он подал суду массу клопотань, специально затягивая процесе. Он подал масу лживих заявлений в правоохоронні органи, жалоби на судей. ОСОБА_1 написал в прокуратуру, что ми, ответчики, организовали преступную группу, А я заказала кілера за 1000 долларов і дала ему 2 единици зброї, щоб знищити ОСОБА_8 фізично. Ходит на работу ко мне, к сину и угрожает директору, к невертке звонит главврачу, ходит к директору школи (внука), неоднократно жалуетея на нас, что у нас плохая сім`я, а невестка избивает внука. Приходил ко мне работу, избивал меня..єсть свидетели. Никогда не имели общего бюджети ми, я самостоятельная. Деньги с продажи Скадовска обманним путем били присвоени дочерью, и я считаю, что ето организовал ОСОБА_29 »

У судовому засіданні 05 листопада 2019 року в Києво-Святошинському районному суді у справі № 369/8770/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого у шлюбі майна подружжя, ОСОБА_2 у судовому засіданні показала: « ОСОБА_32 , в 1994 году после ващих побоїв я попала в нейрохірургію. В 1995 году планировала переехать в Кривой Рог , должна била забрать моя сестра, но в святи с тем, что Ви предприняли попитку насилования моей сестри, она уехала и изза етого в нашей семе били холодние отношения и вернуться и жить в Кривой Рог с сестрой в одной квартире я не могла, поетому и стимулировала покупку жилья в Скадовске. Виламував двері, не пускав в кімнату, щоб я забрала речі. Ви в присутствии полиции вигнали меня из дома, без вещей. Отобрал у сина 5000 долларов за подаренний автомобіль. Угнал автомашину, отобрав машину у нас после того, как ми вишли из суда. Вигнав з дому мене в присутності поліції. Отобрал 5000 долларов у сина за подаренноє авто, в 1994 году побил меня, и я попала в нейрохирургию. Виписались з сином з Білоруської, он стал звонить и угрожать, что ми числились с 2014 года и предоставил счет на 100 или 200 тиссяч гривен. В январе 2017 года он подал иск к сину на раздел авто, которое я подарила сину, и требовал 5000 долларов. Со сторони ОСОБА_30 идет откровенное вранье и откровенное мошенничество. В него никогда денег не било. Он работал с 9 до 12 часов, вечно жаловался, что у него нет денег. Изза его токсичности его отказивались принимать на подработку в другие лечебние учреждения. Для ОСОБА_35 ето биологический отец».

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що поширена щодо позивача інформація є вираженням суб`єктивної думки відповідача, відтак не може бути перевірена судом на предмет її правдивості. Такі висловлювання відповідача є її власними поглядами, критичними висловлюваннями, припущеннями, що не зобов`язує останню доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений ст.. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Окрім того, суд зазначив, що ОСОБА_2 як учасник вказаних справ реалізувала своє процесуальне право, передбачене ст. 43 ЦПК України, на дачу пояснення суду, наведення своїх доводів, міркувань щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечень проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, що зводилися до твердження про неможливість проживання однією сім`єю з позивачем, незгоди щодо доводів позивача про поділ майна подружжя та виклад обставин сімейного життя з точки зору ОСОБА_2 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи незгоди позивача із висновком суду першої інстанції є аналогічними тим доводам, які були ним представлені і в суді першої інстанції, і яким суд надав належну правову оцінку при вирішенні справи.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із твердженням суду першої інстанції, що частина наведених позивачем висловлювань не може бути оцінена інакше як оціночні судження відповідача, що не передбачає відповідальності за порушення честі, гідності та ділової репутації особи. Інша частина висловлювань були заявлені відповідачем в ході розгляду інших судових справ в якості аргументів на доведення стороною своїх вимог і позиції, відтак має оцінюватися в рамках тих судових справ, де вони були висловлені, відтак такі твердження не можуть бути предметом оцінки в інших судових справах, про що ретельно і детально описав суд першої інстанції.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача на рішення суду першої інстанції не підлягає до задоволення.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне:

В ході розгляду справи адвокат відповідача подав до суду заяву про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволені позову.

При вирішенні даного питання суд виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частини п`ятої статті 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06 березня 2019 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України», заява N 19336/04).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24 січня 2019 року у справі №922/15944/17.

У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначені розміру витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню на користь відповідача судом враховується заперечення позивача щодо неспівмірності заявлених позивачем вимог. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви відповідача, заперечення позивача в контексті положення частини четвертоїстатті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами позивача про неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді), критерію реальності таких витрат.

В своїй заяві представник відповідача просив суд стягнути витрати на правничу допомогу за той обсяг дій, які він здійснив у рамках справи, і вартість яких він та його клієнт погодили у розмірі 56 000 грн. Також представник відповідача просив суд стягнути гонорар успіху у розмірі 10% майнових вимог позивача, в задоволені яких було відмовлено, тобто 14000 грн. Таким чином, загальна сума до стягнення складає 70 000 грн.

Враховуючи обсяг проведених робіт адвоката, співмірність заявленої допомоги складності справи, суд першої інстанції у повній відповідності до вимог закону прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру заявлених витрат на правничу допомогу, належний розмір яких відповідно до проведеної роботи він оцінив у 30 000 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегія судів апеляційного суду відхиляє доводи представника відповідача щодо неналежності зменшення відшкодування витрат на правничу допомогу.

З іншої сторони позиція позивача, що такі витрати взагалі не підлягають до стягнення, яку він обґрунтовував насамперед незгодою з рішенням суду першої інстанції по суті спору, також не можуть бути прийняті апеляційним судом. В той же час, серед доводів проти відповідності оскаржуваного рішення вимогам закону, позивачем також було вказано й про неврахування судом порушень відповідачем вимог ст. 134 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст .134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідачем було анонсовано витрати на правничу допомогу у твердій грошовій сумі у розмірі 56 000 грн. При цьому жодного анонсування гонорару успіху вказана заява не містить.

Жодної підстави, яка об`єктивно завадила відповідачу вчасно анонсувати погоджений із адвокатом гонорар успіху, наведено не було. Зважаючи на викладене, визнана судом першої інстанції сума відшкодування витрат на правничу допомогу має бути зменшена на суму не анонсованого гонорару успіху. За таких умов, додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2023 року підлягає зміні в порядку часткового задоволення відповідної скарги позивача.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2023 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2023 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2023 року в частині суми стягнення витрат на правничу допомогу змінити .

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000 ( шістнадцять тисяч ) грн 00 коп.

У решті додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько