РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Бєлік І.В.

представника відповідачів адвоката Земцової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2023р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позов мотивує тим, що у зазначеній квартирі зареєстровані вона, її бабуся ОСОБА_4 , її брат ОСОБА_2 і сестра ОСОБА_3 . Однак фактично в квартирі мешкають вона та її бабуся. Відповідачі з народження зареєстровані в квартирі, однак в ній ніколи не мешкали, особистих речей та їх майна в квартирі немає, оплату за житлово-комунальні послуги вони не сплачують, самостійно знятися з реєстрації відповідачі відмовляються.Вона вимушена нести додаткові витрати у зв`язку з оплатою житлово-комунальних послуг за зареєстрованих відповідачів, що є для неї надмірним тягарем. У зв`язку з чим вимушена звернутись до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 20.09.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

11.10.2023р. до суду надійшов відзив відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на позовну заяву, в якому вони позов не визнали повністю та зазначили, що згідно з ордером №4056 від 18.10.1972р. квартира АДРЕСА_1 була надана їх діду ОСОБА_5 на склад сім`ї з 4-ох осіб: ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_6 мати, ОСОБА_7 син, ОСОБА_8 донька. Вони зареєстровані та мешкали в зазначеній квартирі з дня народження. У 2005 році їх мати ОСОБА_9 померла, після її смерті вони продовжили мешкати та користуватися квартирою, оскільки це є їх єдиним житлом. Протягом останніх років позивачка ОСОБА_1 навмисно робить спільне проживання неможливим, влаштовує постійні сварки, ніде не працює, забирає пенсію у бабусі та витрачає кошти на власний розсуд. Декілька разів ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності за домашнє насильство. Протягом 2020-2021 ОСОБА_2 перераховував кошти на картку ОСОБА_1 для оплати житлово-комунальних послуг, однак коли дізнався, що вона не сплачує за послуги, почав за можливості сплачувати самостійно. Крім того, у листопаді 2021р. він перерахував 6467,50грн. для усунення сантехнічної аварійної ситуації, яка сталася у квартирі. Також, як вбачається з розрахунків на оплату житлово-комунальних послуг, по квартирі маються значні борги, оскільки ОСОБА_1 сплачувала за комунальні послуги незначні суми. Після початку військової агресії рф проти України ОСОБА_2 втратив роботу і на даний час має тимчасові заробітки, у тому числі і в інших містах, але завжди повертається до м.Запоріжжя і мешкає в квартирі. ОСОБА_3 з червня 2021р. тимчасово не мешкає у квартирі, оскільки працює у Польщі за контрактом на період з 01.07.2021р. по 31.08.2023р. Наразі у зв`язку з військовою агресією залишається мешкати у безпечному місці. Тому твердження позивачки, що вони ніколи не мешкали в квартирі і що в ній не знаходиться їх майно, не відповідає дійсності, доводи позивачки є необґрунтованими. Просять в позові відмовити повністю.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Бєлік І.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просять позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 додатково суду пояснила, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ніколи не проживали в квартирі. ОСОБА_10 працює та живе в Києві, де саме, не знає. ОСОБА_11 працює в Польщі з 2020 року. До цього жила та навчалась в ОСОБА_12 . Спілкується з ними по можливості телефоном. Іноді ОСОБА_10 приїздить, але не ночує, його одягу в квартирі немає, лише якийсь інструмент, засоби гігієни. Речей ОСОБА_11 взагалі немає. Влітку 2023 ОСОБА_10 приїздив з ОСОБА_11 , влаштували сварку і відносно неї склали протокол за домашнє насильство. Вони постійно так роблять, погрожують їй. У ОСОБА_10 є ключі від квартири, але зсередини на дверях є клямка. Коли вона закрита, відкрити двері неможна. Але бабуся завжди відкриває двері ОСОБА_10 . На дверях маленької кімнати він дійсно ставив замок, але вона його убрала, щоб забрати з кімнати свої речі. Металеве ліжко вона також викинула, бо бабуся зіпсувала його. 28.11.2023 дійсно в квартирі відключили газ, бо було протікання. ОСОБА_13 плиту вона викинула на сміття, бо вона була стара та пошкоджена. Нову ще не купила. Їжу готує на електричній плитці. За комунальні послуги є заборгованість, вона частково платить за свої кошти та з бабусиної пенсії, купує продукти для бабусі. Відповідачі за комунальні послуги не платять. Грошей він їй ніяких не перераховував. ОСОБА_14 спальну вони з бабусею зараз використовують під різний непотріб, картоплю там зберігають, інші овочі, коробки. Це не вона знущається над бабусею, а остання над нею, псує меблі, речі, забиває унітаз сміттям, щоб вижити її з квартири. В листопаді 2021 вона за особисті кошти міняла унітаз, грошей ОСОБА_10 їй не переказував. В цьому році бабця два рази забивала унітаз, ОСОБА_10 прочищав. Щоб бабця не шкодила, вона перекриває воду. У відповідачів є можливість користуватись спірною квартирою, але вони цього не роблять з власної волі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Земцова В.О. в судовому засіданні позов не визнали повністю з підстав, викладених у відзиві на позов, просять в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 додатково суду пояснив, що вони з сестрою ОСОБА_11 зареєстровані в спірній квартирі з народження. На час їх перебування в дитячому будинку за ними було закріплена житлова площа в цій квартирі. Після досягнення повноліття вони з сестрою повернулись до квартири та проживали разом з бабусею ОСОБА_4 . В подальшому він став їздити на заробітки в інші міста по Україні. Зараз неофіційно працює та тимчасово проживає в м.Києві, знімає там кімнату в комунальній квартирі. Його сестра ОСОБА_11 з 2021р. працює в Польщі за трудовим договором. Іноді вони приїздять до Запоріжжя та зупиняються в спірній квартирі. Він приїздить частіше, 4-5 разів на рік, майже кожні 3 місяці. Останній рік частіше через судові справи з ОСОБА_15 . Весною 2023 вони приїздили разом ОСОБА_11 . ОСОБА_16 є їх рідною сестрою по матері, два роки тому після розлучення з чоловіком повернулась до квартири і з цього часу чинить їм усякі перешкоди у вільному користуванні житлом, створює непридатні для проживання умови, знущається над бабусею, за що неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за домашнє насильство. Вона влаштовує безлад в квартирі, навмисно забиває унітаз, сантехніки відмовляються чистити його і він змушений сам це робити або винаймати бомжів. Він вже тричі усував забиття унітазу. Також вона викинула його особисті речі з маленької кімнати, якою вони з ОСОБА_11 користуються, коли приїздять до ОСОБА_17 . Вона скидає туди увесь хлам, сміття. В кімнаті у них було металеве ліжко, диван, стільці та стіл, шафа. Зараз ліжка немає. ОСОБА_18 здала його на металобрухт. Також в квартирі відключили газ через протікання, а газову плиту ОСОБА_18 також здала на металобрухт. Коли він приїздить, то наводить лад в кімнаті та квартирі, але потім все повторюється. Весною 2023 він поставив замок на двері до своєї кімнати, але ОСОБА_18 його зняла. Вона не впускає його до квартири, коли він приїздить. У нього є ключі від квартири, але вона закриває двері зсередини. Він вимушений викликати поліцію. Такі ситуації мали місце багато разів. Також він оплачує житлово-комунальні послуги відповідно до їх з ОСОБА_11 частки, вирішує питання усунення аварійних ситуацій, допомагає бабусі. Він залишає гроші сусідці ОСОБА_19 на продукти для бабусі. Вона купує, готує їжу та носить бабусі, бо ОСОБА_18 не доглядає за бабусею, забирає її пенсію, виганяє з квартири, через що також неодноразово викликали поліцію. Два роки назад, коли ОСОБА_18 повернулась до квартири, вона влаштувала аварійну ситуацію з газом, відкрила конфорки, сусіди викликали аварійну службу, ОСОБА_18 забрали до психіатричної лікарні, вона перебуває на обліку через психічне захворювання. Тому поводиться неадекватно, порозумітися вони з нею не можуть. Вважає, що підстав для задоволення позову немає, вони з ОСОБА_11 іншого житла не мають.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, просить в задоволені позову відмовити.

Разом з тим, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 є особою похилого віку, незрячою, у зв`язку з чим самостійно скласти вказану заяву не могла. Надана суду заява складена друкованим текстом, містить незрозумілий підпис, що викликає обґрунтовані сумніви в тому, що ОСОБА_4 достовірно обізнана зі змістом заяви і своїм підписом підтвердила це.

У зв`язку з цим суд не бере до уваги вказану заяву, однак вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи ОСОБА_4 ..

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.3,21,24 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні права і свободи. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Ст.47 Конституції України та ст.1,9 ЖК УРСР гарантує громадянам право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч.4,5 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.

Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд встановив, що згідно з ордером №4054, виданим Міським житловим управлінням виконкому Запорізької міської ради 18.10.1972р., квартира АДРЕСА_1 була надана у користування ОСОБА_5 на родину з 4-ох осіб: ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_6 мати, ОСОБА_7 син, ОСОБА_8 донька.

У вказаній квартирі на даний час зареєстровані позивачка ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та треті особа ОСОБА_4 , яка є бабусею сторін, останні між собою є рідними братами та сестрами.

Згідно з квитанціями, доданими до позовної заяви позивачкою, 14.04.2023р., 09.05.2023р., 15.06.2023р., 15.07.2023р. та 24.08.2023р. були внесені платежі на оплату житлово-комунальних послуг за адресою споживання: АДРЕСА_2 , платник ОСОБА_4 ..

Згідно рахунків на оплату житлово-комунальних послуг за лютий-березень 2023 особові рахунки на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 оформлені на ім`я ОСОБА_4 , в квартирі зареєстровано 4 особи. Станом на 31.03.2023 заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення становить 20818,49грн, за побутові відходи 1508,15грн., за теплопостачання 10633,93грн., за постачання гарячої води 10980,56грн.

Згідно з квитанціями АТ «Універсал Банк», доданими відповідачами до відзиву на позов, ОСОБА_2 здійснював оплату за житлово-комунальні послуги 21.12.2021, 13.01.2022, 15.01.2022, 03.07.2022, 03.07.2022.

Згідно з квитанціями АТ «Універсал Банк», доданими відповідачами до відзиву на позов, ОСОБА_2 протягом 2020-2021 неодноразово здійснював переказ особистих коштів на банківську карту «УкрСиббанк», ПІБ одержувача відсутнє.

30.06.2021 ОСОБА_3 уклала трудовий договір з ТОВ «GDR Sp.z.o.o», яке розташоване в м. Лозениці Республіка Польща, на строк з 01.07.2021р. по 31.08.2023р.

02.05.2023 в м.Києві приватним нотаріусом КМНО Захарченком Т.С. посвідчено довіреність від імені ОСОБА_3 , якою вона уповноважила ОСОБА_2 користуватись та розпоряджатись її майном, представляти її інтереси в банківських установах, а також в усіх установах, організаціях та підприємствах, в т.ч. судах.

09.04.2023, 27.04.2023, 20.05.2023 працівниками поліції відносно ОСОБА_1 складені термінові заборонні приписи у зв`язку з скоєнням домашнього насильства стосовно ОСОБА_4 .

Постановами Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.02.2023, 30.05.2023, 17.07.2023, 31.08.2023, які набрали законної сили, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (ст.173-2 КУпАП) відносно бабусі ОСОБА_4 .

Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.04.2023 провадження відносно ОСОБА_1 за ст.173-2 ч.1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що є сусідкою сторін. З ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знайома 5-6 років, з ОСОБА_18 2 роки, як вона стала жити в цій квартирі. ОСОБА_10 ще до війни став їздити на заробітки в інші міста, ОСОБА_11 також поїхала за кордон працювати. Два роки тому у ОСОБА_18 був нервовий зрив, вона включила газ в квартирі, сусіди викликали аварійку, швидку. ОСОБА_10 через це не міг покластись на ОСОБА_18 та просив її приглядати за їх бабусею, залишав їй гроші на продукти, висилав гроші на картку. Вона майже кожного дня ходить до ОСОБА_4 , яка старенька та сліпа. Коли ОСОБА_10 приїздить додому, то сам доглядає бабусю. ОСОБА_18 постійно влаштовує конфлікти з бабусею, виганяє її з квартири. Сусіди неодноразове викликали через це поліцію, на ОСОБА_18 складали протоколи, але нічого не змінюється. ОСОБА_10 приїздить 1 раз в місяць, буває 1 раз в 2-3 місяці, коли як. ОСОБА_11 приїздила з Польщі весною 2023, вони з ОСОБА_10 були в спірній квартирі. ОСОБА_18 тоді їх не впускала до квартири, викликали поліцію через це. Ночували вони в квартирі чи ні, не знає. Але вона бачила їх і вранці, і ввечері. Вона з ними спілкувалась особисто, вони приходили до неї. Вона допомагала їм мити бабусю. В цій квартирі у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є маленька кімната. Там стоїть чи диван, чи ліжко 2-спальне, стільці, якісь речі. ОСОБА_10 навіть колись поставив замок на двері в цю кімнату, але ОСОБА_18 зняла замок, занесла там якісь речі, хлам. Десь два роки тому була аварія з каналізацією в їх квартирі, ОСОБА_10 перерахував кошти на її особисту карту, щоб найняти люде та усунути неполадки. Два місяці тому також була забита каналізація, ОСОБА_18 не впускала сантехніків, ОСОБА_10 приїздив та сам прочищав.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що він є головою ОСББ по будинку АДРЕСА_3 з 2020р. Також має квартиру в цьому будинку. Знає родину з квартири АДРЕСА_4 . ОСОБА_10 їздить на заробітку, але регулярно приїздить. ОСОБА_11 поїхала за кордон, приїздить нечасто. За квартиру по членським внескам в ОСББ є заборгованість, частково сплачують ОСОБА_10 та ОСОБА_18 з бабусиної пенсії. Були аварійні ситуації в їх квартирі, але з ОСОБА_18 вирішити щось неможливо. Цими питаннями займається ОСОБА_10 . В цьому році було забиття каналізації, ОСОБА_10 вирішував проблему. В 2022 році було питання по протіканню труб, також з ОСОБА_10 це вирішувалось. ОСОБА_18 постійно знущається над бабусею, виганяє її з квартири, залишає голодною. Це доставляє незручності сусідам. Сусіди неодноразово викликали поліцію через це, складались протоколи стосовно ОСОБА_18 . ОСОБА_22 не бачить, потребує сторонньої допомоги. Він особисто був в квартирі, коли бабусі приносили пенсію, як свідок. Тоді був на кухні. Коли приїздила поліція розбиратись, то бабуся в його присутності казала, що у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є окрема кімната маленька спальня. Безпосередньо до цієї кімнати не заходив. Також бачив ОСОБА_10 з ОСОБА_11 весною 2023 року в під`їзді, вони їздили разом до лікарні. Взагалі ОСОБА_10 бачить частіше, то ввечері, то вранці, в під`їзді, біля нього. ОСОБА_18 зверталась до нього як голови ОСББ з приводу складання акту про непроживання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Він такий акт не склав, оскільки йому не були надані необхідні для цього документи.

Свідок ОСОБА_23 пояснила, що є сусідкою сторін. Здебільшого знає та спілкується з бабусею ОСОБА_4 . ОСОБА_18 знає два роки, з того моменту як вона переїхала до цієї квартири і у бабусі почались проблеми. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пам`ятає ще маленькими, коли вони жили в цій квартирі. Зі слів бабусі знає, що вони були в дитячому будинку, потім ОСОБА_10 повернувся, а потім і ОСОБА_11 . Вона ще навчалась в ОСОБА_12 . Також бабуся казала, що, коли вони повернулись, навели порядок в квартирі, у них є окрема кімната. Вона заглядувала в цю кімнату. Там якісь старі меблі, речі. ОСОБА_11 поїхала на заробітки до ОСОБА_24 , ОСОБА_10 також їздить на заробітки по Україні, часто приїздить. ОСОБА_11 особисто бачила десь 5 років тому. ОСОБА_10 в минулому році. Був випадок, коли ОСОБА_18 не впускала ОСОБА_10 з ОСОБА_11 до квартири, викликали поліцію. Знає також, що ОСОБА_10 займався усуненням аварійної ситуації з каналізацією, платив гроші за це. Про це їй розповідала і бабусі і голова ОСББ. ОСОБА_18 за бабусею не доглядає, знущається над нею, забирає пенсію. Неодноразово викликали поліцію через те, що вона виганяє бабусю з квартири, не кормить її. Вони з сусідами допомагають бабусі, вона особисто ходить до неї. ОСОБА_10 залишав гроші сусідці ОСОБА_25 на продукти для бабусі.

Свідок ОСОБА_26 пояснила, що є сусідкою сторін з 1992р. Знає всю родину. ОСОБА_18 повернулась до квартири 2 роки тому. До цього не жила 18 років. ОСОБА_10 десь 3 роки назад став їздити по заробіткам. Вона бачила його, коли він приїздив додому. Бачила як заходить з речами до будинку, виходить без. ОСОБА_11 десь в 2020 поїхала до Польщі на заробітки, бачила її особсито останній раз весною 2023. ОСОБА_27 її з ОСОБА_10 в під`їзді. ОСОБА_28 ще ОСОБА_18 не впускала їх в квартиру. ОСОБА_18 знущається над бабусею, виганяє її з квартири, залишає голодною в під`їзді. Вона особисто неодноразово була цьому свідком. Викликала поліцію. Разом з поліцією заходила до квартири. ОСОБА_10 поліції казав, що маленька кімната в квартирі їх. В кімнаті були розкидані речі на ліжко, на полу. ОСОБА_18 скидає. ОСОБА_10 приїздить, наводить порядок. Знає, що ОСОБА_10 залишав гроші сусідці ОСОБА_25 на продукти для бабусі, бачила особисто, коли він передавав гроші, коли їхав. Коли щось трапляється, також викликають ОСОБА_10 . Він вивозив сміття, ремонтував каналізацію, платить гроші за ремонт. ОСОБА_18 влаштовує безлад в квартирі, перекриває воду, газ, скидає шпалери в унітаз та забиває його. Сантехніки не хочуть ремонтувати та чистити, ОСОБА_10 сам вимушений це усувати. ОСОБА_18 робить неможливими проживання в квартирі.

Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.

П.1 ст.8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

За практикою ЄСПЛ втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла; втручання держави є порушенням ст.8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у п.2 ст.8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві»; концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Отже, припинення (втрата) права користування житлом повинно пов`язуватись виключно з підставами, передбаченими діючим законодавством.

За змістом ст.71,72 ЖК УРСР основною умовою для визнання особи - члена сім`ї наймача житла таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є відсутність такої особи у цьому приміщенні понад шість місяців без поважних причин.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц щодо застосування ст.71,72 ЖК УРСР суд вказав на те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за двох умов: не проживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

При цьому, саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Також звернуто увагу судів на те, що при тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатися намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, а також ставлення відповідача до спірного житла.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Умовою реалізації принципу верховенства права при вирішенні спорів, у тому числі, щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є принцип пропорційності.

Питання про визнання припиненим права користування житлом у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна, а також наявності чи відсутності іншого житла.

Принцип пропорційності втручання в право особи на користування житлом шляхом визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не буде порушено у випадку, якщо особа тривалий час не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин, не ставиться до нього, як до свого постійного місця проживання, а тому не має з ним достатніх триваючих зв`язків та має інше житло.

Як встановлено судом у цій справі, квартира АДРЕСА_1 є неприватизованою, належить до комунального житлового фонду, в 1972р. була виділена в користування діду сторін ОСОБА_5 на родину з 4-х осіб. Після його смерті основним наймачем квартири є ОСОБА_4 третя особа у цій справі.

В даній квартирі сторони позивачка ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані як члени сім`ї наймача онуки ОСОБА_4 , тобто на законних підставах набули право користування вказаним житлом.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка ОСОБА_1 та її представник посилаються на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснюють, у зв`язку з чим є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування вказаним житлом.

Однак, в порушення ст.12,13,81 ЦПК України позивачка та її представник не довели суду належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами відповідних підстав, а саме, того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в спірній квартирі безперервно понад шість місяців на дату звернення до суду (18.09.2023) без поважних причин.

Так, заявлені позивачкою у позові та викликані судом свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_30 в судове засідання неодноразово не прибули, їх явка до суду позивачкою забезпечена не була.

Також позивачкою та її представником не було надано суду будь-яких інших письмових доказів на підтвердження їх доводів, зокрема, акту обстеження спірного житла на предмет відсутності в квартирі відповідачів, їх речей та майна.

В судовому засіданні представник позивачки зазначила, що позивачка зверталась з цього приводу до голови ОСББ ОСОБА_21 , однак останній відмовився скласти такий акт.

Допитаний судом свідок ОСОБА_21 пояснив, що для складання такого акту позивачкою йому не були надані необхідні документи. При цьому, за поясненнями вказаного свідка фактичні підстави для складання такого акту були відсутні, оскільки відповідачі ОСОБА_31 тимчасово не проживають в спірній квартирі, їх відсутність пов`язується з роботою поза межами м.Запоріжжя. Однак вони іноді навідуються до квартири, частіше ОСОБА_32 , займають в квартирі окрему кімнату, частково сплачують комунальні послуги, вирішують питання щодо утримання квартири та усунення аварійних ситуацій. Позивачка чинить відповідачам перешкоди в користуванні житлом, не пускає їх до квартири, створює аварійні ситуації, знущається над бабусею ОСОБА_4 , через що неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності.

Аналогічні обставини підтвердили в суді інші свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_23 , ОСОБА_26 .

Суд бере до уваги пояснення вказаних свідків як належні та допустимі докази, вони є логічними та послідовними, ґрунтуються виключно на тих подіях, які свідки сприймали особисто, узгоджуються між собою. Жодних обставин, які б ставили під сумнів достовірність пояснень вказаних свідків, їх особисту заінтересованість в розгляді справи, судом не встановлено.

Крім того, пояснення вказаних свідків узгоджуються з наданими відповідачами письмовими доказами:

копією трудового договору, згідно з яким відповідачка ОСОБА_3 з 01.07.2021 по 31.08.2023 офіційно працювала в Польщі;

-копіями термінових заборонних приписів, виписаних співробітниками поліції стосовно позивачки ОСОБА_1 , та постанов суду про притягнення її до адміністративної відповідальності за домашнє насильство щодо третьої особи ОСОБА_4 ;

-квитанціями про часткову сплату відповідачем ОСОБА_2 житлово-комунальних послуг за спірною квартирою.

Вказані письмові докази суд також вважає належними та допустимими і бере до уваги при ухваленні цього рішення.

Інші надані відповідачами документи квитанції про здійснення ОСОБА_2 грошових переказів суд не бере до уваги, оскільки вони не містять будь-якої доказової інформації щодо суттєвих обставин даної справи, відомості про отримувача цих грошових переказів, їх цільове призначення в квитанціях відсутні.

Отже, надані відповідачами та безпосередньо досліджені судом докази спростовують доводи позивачки про те, що відповідачі ніколи не проживали в спірній квартирі без поважних причин та не сплачували комунальні послуги.

Ухвалюючи рішення, суд також враховує, що в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 фактично не заперечувала того, що відповідачі працюють поза межами м.Запоріжжя: ОСОБА_11 - у Польщі, ОСОБА_10 у м.Києві, що вони навідуються до спірної квартири, мають від неї ключи, займають маленьку кімнату, але їх речей в квартирі немає, крім якогось інструменту ОСОБА_10 , що декілька разів їх бабуся забивала унітаз і ці неполадки усував ОСОБА_10 . Також пояснила, що дійсно вона іноді перекриває воду, щоб бабця не влаштовувала аварійних ситуацій, зараз в квартирі відключений газ, а газову плиту вона здала на металобрухт, металеві ліжка також.

Оцінивши фактичні обставин справи та наявні докази, суд приходить до висновку, що тимчасова відсутність відповідачів в спірному житлі понад шість місяців до дати звернення позивачки до суду з цим позовом (18.09.2023) пов`язана з поважними причинами їх роботою поза межами м.Запоріжжя.

Зокрема, факт перебування і роботи відповідачки ОСОБА_3 за строковим трудових договором в Польщі підтверджується копією такого трудового договору, що жодним чином не спростовано стороною позивача і фактично позивачкою не заперечувалось.

Також позивачкою не заперечувалась робота відповідача ОСОБА_2 в м.Києві. Як останній повідомив суду, він працює неофіційно в сфері будівництва, надати будь-які письмові докази цьому не може.

Відсутність письмових доказів на підтвердження цього факту, на думку суду, не є підставою вважати, що він не проживає в спірній квартирі без поважних причин.

В даному випадку суд виходить з того, що загальновідомим є факт наявності в Україні фінансової, соціально-економічної кризи, яка викликана багатьма факторами, в т.ч. повномасштабним вторгненням рф на територію України 24.02.2022 та введенням воєнного стану. Ці обставини викликали міграцію населення в менш небезпечні місця, сприяли зростанню рівня безробіття, змушують громадян шукати будь-яку роботу, щоб забезпечити себе коштами для існування. Отже, неформальні трудові відносини на цей час є звичним для України явищем.

Також суд виходить з того, що право на свободу пересування і вільний вибір місця проживання в межах держави закріплено міжнародними конвенціями, Конституцією та Законами України. Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку.

За змістом ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. До того ж, фізична особа може мати кілька місць проживання. Це означає, що особа є вільною у виборі місця проживання і фактично може проживати у різних місцевостях, проте офіційно зареєстрованим може бути лише одне місце проживання.

В даному випадку, за поясненнями відповідачів, вони іншого житла, яке б було їх постійним місцем проживання, не мають. Докази протилежного в справі відсутні.

Крім того, фактичні обставини справи і надані суду докази свідчать про те, що відповідачі не втратили інтерес до спірного житла, ставляться до нього як до свого, періодично відвідують його, частково оплачують житлово-комунальні послуги, приймають заходи щодо усунення аварійних ситуацій, що також не оспорювалось позивачкою.

При цьому, на думку суду, між сторонами фактично наявні неприязні особисті відносини, відсутнє порозуміння з приводу користування та утримання спірної квартири, а також у відповідачів наявні певні перешкоди у вільному користуванні житлом.

Зокрема, відповідач ОСОБА_2 пояснив, що він, маючи ключи від квартири, не може іноді потрапити до неї, оскільки двері замкнені зсередини на клямку і позивачка відмовляється її відкрити. Також позивачка захламляє їх кімнату, здала на металобрухт металеве ліжко, газову плиту. Ці обставини підтверджуються поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків та фактично не заперечувались позивачкою ОСОБА_1 .

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що в ході судового розгляду не знайшов свого належного, поза розумним сумнівом підтвердження факт постійного, безперервного протягом шести місяців підряд до дати звернення до суду з цим позовом, без поважних причин не проживання (відсутність будь-яких ознак постійної присутності, ведення господарства тощо) відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в спірній квартирі, їх свідомої поведінки, яка б свідчила про втрату ними інтересу до вказаного житла, що є істотними обставинами для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, на підставі ст.71,72 ЖК України.

Вирішуючи дану справу, суд також виходить з того, що особа відповідно до вимог ст.15 ЦК України, ст.4 ЦПК України може звернутись до суду виключно у випадку порушення її законних прав та інтересів, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

В даному випадку позивачка ОСОБА_1 , яка не є наймачем спірної квартири, звертаючись до суду з цим позовом, жодним чином не довела суду, що її право як члена сім`ї наймача житла є порушеним з боку інших членів сім`ї наймача відповідачів ОСОБА_33 і що вона має право вимагати судового захисту в обраний нею спосіб.

ЇЇ доводи про те, що витрати, пов`язані з обслуговуванням житла, є для неї дуже великими, тому вона змушена звернутись до суду, суд вважає безпідставними. Як встановлено судом і не заперечувалось сторонами, по спірній квартирі вже тривалий час маються значні борги по сплаті житлово-комунальних послуг, обидві сторони частково оплачують житлово-комунальні послуги, що також підтверджується наданими сторонами квитанціями. Жодних обставин, які б вказували, що позивачка ОСОБА_1 самостійно повністю оплачує витрати по утриманню спірної квартири, в т.ч. за зареєстрованих відповідачів, судом не встановлено. Крім того, у випадку наявності між сторонами спору щодо здійснення оплати за житлово-комунальні послуги такий спір вирішується в судовому порядку за іншим окремим позовом.

На підставі вищевикладеного, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд не знаходить законних підстав для визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірним житлом, у зв`язку з чим в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.3,21,24,47 Конституції України, ст.1,9,64,71,72 ЖК УРСР, ст.29 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.02.2024.

Суддя Н.А. Мурашова

14.02.2024