Провадження №: 2/755/1869/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання представника позивача про витребування доказів в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення фактів спільного проживання та перебування на утриманні, визнання майна спільною сумісною власністю, -

у с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення фактів спільного проживання та перебування на утриманні, визнання майна спільною сумісною власністю.

06.03.2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів, у якому представник просить витребувати: від ПНКМНО Іванової Л.М. копію договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 2361 від 02.10.2014 року та всіх наявних документів до нього та від ПрАТ «ХК «Київміськбуд» інформацію щодо придбання та вартості квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 у квітні 2014 року, копії укладених договорів купівлі-продажу (в тому числі договору купівлі-продажу майнових прав) тощо, свідоцтва про право власності від 24.04.2014 року, фіскальних (розрахункових) та інших відомостей про оплату і всіх наявних документів щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ПАТ «КХ «Київміськбуд».

Обґрунтовуючи клопотання представник посилається на те, що таке витребування необхідне з метою повного та всебічного з`ясування обставин прави. Представник вказує, що згідно відповіді податкової служби, яка надійшла на виконання ухвали суду про витребування доказів, відповідачка в 4 кварталі 2014 року отримала від Іванової Л.М. дохід в сумі 1711313,00 грн. за ознакою доходу - від операції з продажу/обміну нерухомого майна. Позивач стверджує, що цей дохід був від продажу кв. АДРЕСА_1 , яка була придбала в квітні 2014 року у ПАТ «ХК «Київміськбуд» за кошти позивача та за домовленістю сторін зареєстрована за відповідачкою. Квартира була продана 02.10.2014 року і на наступний день 03.10.2014 року придбана спірна квартира. Тобто, квартира була продана аби придбати спірну квартиру. Витребування доказів необхідне з метою підтвердження таких обставин та доводів викладених у позовній заяві. Самостійно подати докази сторона позивача не має можливості через законодавчі обмеження, але їх наявність є необхідною, оскільки докази стосуються предмету спору та обставин на які посилаються сторони.

В підготовчому засіданні представник позивача підтримала вимоги свого клопотання з підстав викладених у ньому, просить клопотання задовольнити і додатково пояснила суду, що формально позивачка не є стороною договорів тому самостійно докази надати не може, але ці докази покажуть ланцюг руху коштів та підтвердять вимоги позивача.

Представник відповідача в підготовчому засіданні заперечує проти задоволення клопотання та зазначає, що сторона позивача вводить суд в оману, адже вказує спочатку, що кошти були позичені на одну квартиру, а тепер стверджує що на іншу. Наявність договору не впливає на вирішення питання чи були задіяні кошти позивача при купівлі квартири, а єдиним власником квартири є відповідачка. Доводи сторони позивача будуються лише на припущеннях, а всі дії спрямовані на затягування судового розгляду. На думку представника, в матеріалах справи достатньо доказів аби вирішити цю справу. Стороною відповідача подавалась довідка податкової з якої можна встановити всі обставини, натомість позивач починає згадувати якісь незрозумілі обставини десятирічної давнини.

Суд, вивчивши зміст клопотання про витребування доказів, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що клопотання підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Вбачається, що заявлення клопотання про витребування доказами поза межами встановленого процесуального строку було викликане наявністю даних, які надійшли до суду на виконання ухвали про витребування доказів за попередніми клопотаннями представників сторін про витребування доказів, тож об`єктивно раніше таке клопотання стороною позивача не могло бути подане.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України клопотання містить посилання на причини неможливості самостійно отримати докази через наявність законодавчо встановленого обмеження та відповідає іншим вимогам ст. 84 ЦПК України щодо змісту клопотання про витребування доказів.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання сторони позивача суд враховує, що справа перебуває на стадії підготовчого провадження, а також приймає до уваги наступне.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За змістом ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішенням ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ураховуючи наведені положення ст.ст. 83, 84 ЦПК України, норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідну практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про витребування доказів, оскільки таке відповідає наведеним положенням процесуального законодавства та сприятиме дотриманню принципів доступу до правосуддя і уникненню надмірного формалізму при здійсненні права на справедливий суд.

Вбачається, що витребуваними доказами сторона позивача намагатиметься довести свої посилання на те, що спірна квартира була придбана за кошти позивачки.

Суд має надати стороні таку можливість, адже сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, натомість повноваженням суду є оцінка цих доказів при прийнятті рішення у справі.

Суд роз`яснює особам у яких витребовуються докази, що відповідно до ч.ч. 6-9 ст. 84 ЦПК України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 76-81, 83, 84, 259-261, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання представника позивача про витребування доказів - задовольнити.

Витребувати від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Лідії Миколаївни: належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 2361 від 02.10.2014 року та всіх наявних документів до нього.

Витребувати від Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»:

- інформацію щодо придбання та вартості квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 у квітні 2014 року;

- копії укладених договорів купівлі-продажу (в тому числі договору купівлі-продажу майнових прав) тощо, свідоцтва про право власності від 24.04.2014 року, фіскальних (розрахункових) та інших відомостей про оплату і всіх наявних документів щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ПАТ «КХ «Київміськбуд».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали суду складений 20.03.2024 року.

Суддя -