Номер провадження: 22-ц/813/3156/24
Справа № 2-396/11
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач Акціонерне товариство «ПроКредитБанк», відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредитБанк» в особі свого представника адвоката Бури Алли Анатоліївни

на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2023 року, постановлену Суворовським районним судом м. Одеси у складі: судді Бузовського В.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2023 року, якою заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову задоволено.

Скасувано заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2010 року у справі № 2-2874/10, а саме: знято арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «ПроКредитБанк» в особі свого представника адвоката Бури А.А. вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2023 року про скасування заходів забезпечення позову, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову.

Доводами апеляційної скарги є те, що висновки суду першої інстанції є такими, що суперечать встановленим обставинам, оскільки Банк як стягувач отримав виконавчі документи і пред`явив їх до виконання в органи виконавчої служби; в ході виконавчого провадження з виконання рішення державним виконавцем по справі здійснювалися заходи примусового стягнення боргу, зокрема, забезпечувалося подання про тимчасове обмеження громадянину України у праві виїзду за кордон до повного виконання заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-396/11.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі негативно охарактеризував позивача, що через бездіяльність Банку рішення суду не виконується 12 років.

Проте, суд залишив поза увагою, що рішення суду має виконуватися саме відповідачами, і саме через їх зволікання і зловживання рішення суду не виконується. З дати винесення рішення відповідачі не вчинили жодних дій на його виконання, хоча сама наявність рішення має спонукати боржника до виконання такого, незважаючи на наявність або відсутність виконавчого провадження з примусового виконання рішення.

Крім того, скаржник зазначає, що Банк є постраждалою стороною, а не відповідачі, оскільки Банк несе інфляційні втрати через тривале неповернення боргу. Відповідачем, якому відомо про рішення суду, не вчиняється жодних дій для його виконання, а навпаки намагається звільнити від обтяження своє майно, щоб уникнути відповідальності.

Банк, посилаючись на постанову Верховного Суду у справі № 359/3016/21 від 04 липня 2023 року, зазначає, що скасування заходу забезпечення рішення суду означає недотримання охорони матеріально-правових інтересів постраждалої сторони позивача АТ «ПроКредит Банк», та не забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, а отже порушення принципу справедливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони, належним чином повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2010 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 146439,67 грн (а.с. 3).

27 грудня 2010 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-2874/10, за наслідком розгляду заяви представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль марки Мазда 3, 2005 року виготовлення, що належить ОСОБА_2 , та 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (а.с. 68).

На вказану ухвалу суду в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій просило про зміну зазначеної ухвали та скасування накладеного на зазначене майно арешту, посилаючись на те, що арешт накладено за заставне майно, а заставодержателем якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с. 97).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2010 року скасовано в частині накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 . Питання щодо арешту на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 направлено до суду для нового розгляду по суті у відповідності до чинного процесуального законодавства (а.с. 161).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2017 року у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства «ПроКредитБанк» про забезпечення позову відмовлено (а.с. 180).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2011 року у справі № 2-396/10 позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» задоволені. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 5.17973 від 26 серпня 2008 року на загальну суму 146 439 грн 67 коп. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» державне мито у розмірі 1464 грн 40 коп., витрати за інформаційне-технічне забезпечення процесу у розмірі 120 грн (а.с. 84).

17 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про зняття арешту, накладеного ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2010 року, посилаючись на те, що відповідно до відповіді начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13 жовтня 2023 року вих № 116860 у Відділі, згідно перевірки відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відкритих виконавчих проваджень станом на 13 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» в сумі 146439,67 грн на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2011 року немає.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову - задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову встановлені ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2010 року у справі № 2-2874/10, а саме - знято арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Задовольняючи таке клопотання, суд виходив із того, що на виконанні у Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутні відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 , отже АТ «ПроКредит Банк» саме як стягувач не вчиняє дій щодо виконання судового рішення від 24 березня 2011 року у справі № 2-396/10 на свою користь. Крім того, накладення арешту на нерухоме майно відповідача відбулось 12 років тому, така тривалість у сукупності з бездіяльністю стягувача порушує справедливий баланс між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти, що свідчить про покладення на відповідача індивідуального та надмірного тягара та не відповідає критерію «пропорційності» з огляду на втручання в право власності та порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Переглядаючи ухвалу суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статей 149, 150 ЦПК України метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

За правилом частин сьомої, восьмої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина дев`ята, десята статті 158 ЦПК України).

Аналіз правових норм глави 10 розділу І ЦПК України, якими врегульовано скасування заходів забезпечення позову, дає можливість зробити висновок про те, що підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, а також за наявності обставин, зазначених в частині тринадцятій статті 158 ЦПК України.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 10 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Зважаючи на це, суд не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Саме вказане є визначальним для правильного вирішення виниклого процесуального питання, що не враховано судом.

Матеріали справи не містять відомостей про виконання рішення суду проти цього ніхто із сторін по справі не заперечує, а скасування заходів забезпечення позову може реально перешкодити виконанню рішення суду або взагалі зробити його виконання неможливим.

Наряду з викладеним, судова колегія зазначає, що оскільки на момент звернення заявника з заявою про скасування заходів забезпечення позову дані про виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2011 року у справі № 2-396/10 в матеріалах справи відсутні і не були надані ОСОБА_1 також і під час апеляційного перегляду справи, вимоги про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2010 року, задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд вважає помилковим висновки суду про те, що застосування даного виду забезпечення позову призводить до невиправданого обмеження майнових прав боржника ОСОБА_1 , гарантованих ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, оскільки обмежується лише можливість останнього розпоряджатися майном, на яке накладено арешт на підставі ухвали суду.

Натомість, слушним є посилання стягувача на те, що тривалість невиконання судового рішення має місце не через бездіяльність Банку, а через свідоме невиконання рішення суду, обов`язковість якого для всіх суб`єктів в державі закріплена законодавчо, і запорукою такого виконання є накладений арешт на нерухомість ОСОБА_1 .

Що стосується наданого боржником листа із ВДВС про відсутність наразі на виконанні відповідного виконавчого провадження, то само по собі таке не свідчить про підставність зняття арешту із забезпеченого майна, оскільки стягувач у передбачених законом випадках не позбавлений можливості пред`явити виконавчий лист до виконання, враховуючи його право ставити питання про поновлення пропущеного з поважних причин строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо не виконання рішення суду є обґрунтованими, а ухвала суду першої інстанції щодо скасування заходів забезпечення позову у даній справі з наведених вище підстав не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих відповідно до ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2010 року.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір в розмірі 2684 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Акціонерного товариства «ПроКредитБанк» підлягає сума у розмірі 2684 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредитБанк» в особі свого представника адвоката Бури Алли Анатоліївни задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2010 року у вигляді арешту на квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства «ПроКредитБанк» ( , місцезнаходження: 03115, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 107-А ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2684 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 30 квітня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В.Кострицький

Ю.П. Лозко