З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/2114/23
Номер провадження 2/348/104/24
22 квітня 2024 року м.Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді О.Ю.Максименко
за участю секретаря судових засідань О.Р.Боєчко, О.В.Скоблей
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів боргу за розпискою,
ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів боргу за розпискою.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що з відповідачем він познайомився за кордоном через спільного знайомого, вони з ним спілкувалися, зустрічалися, навіть допомагали один одному. Позивач неодноразово позивач відповідачу кошти, які той своєчасно повертав. Коли вони були в Польщі та мали купити машину разом, позивач передав відповідачу 3300 доларів США, оскільки йому терміново було треба повернутись в Україну, а машину вони ще не знайшли, після цього він ще неодноразово переказував кошти на карту відповідачеві, і, оскільки останній машину не купив та кошти не повернув, запросив від нього розписку. Вони зустрілися в селі Паляниця, де позивач віддав відповідачу ще 4000 грн, а той передав йому розписку на загальну суму 5250 доларів США. Це загальна сума боргу, яку вони порахували, не зважаючи на те, що кошти передавались як в доларах США, так і в гривнях. Кошти позичалися з 2019 по 2020 рік, а 4000 грн було передано 19.05.2021. Відповідач був впевнений, що поверне кошти і навіть на початку 2023 року при розмові з позивачем обіцяв повернути кошти. Але з осені 2023 року зв`язку із ним немає. Розписку відповідач писав у себе вдома, фото переслав позивачу на телефон і потім передав йому оригінал. Де знаходиться оригінал розписки, позивач не знає, знайти її не може. В суд було надано роздруковану копію з телефону. Просив позовні вимоги задовольнити.
Відповідач в судові засідання 15.01.2024, 06.02.2024, 28.02.2024, 01.04.2024 та 22.04.2024 не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації, повістки повернуті до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому судову повістку на 28.02.2024 відповідач отримав особисто, про свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні ... відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, ОСОБА_2 вважається належно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило.
28.02.2024 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15.10.2020 на банківську картку ОСОБА_2 було перераховано 4500 грн, 4500 грн, 4500 грн, 4500 грн, 4500 грн (а.с.14, 16, 17, 18, 19).
Надані позивачем дві квитанції (а.с.15, 25) є нечитаємі, а тому встановити суму перерахувань не є можливим.
Позивачем надано копію розписки, згідно якої ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_1 у борг грошові кошти в сумі 5250 доларів США та 4000 грн терміном до 31 грудня 2021 року. Зобов`язується повернути грошові кошти в термін в повному обсязі. Грошові кошти передаються з рік в руки. Розписка написана власноручно 19 травня 2021 року (а.с.12).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показав, що в травні 2021 року в кафе " ОСОБА_6 " в ОСОБА_7 він бачив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які сиділи біля барної стойки і розмовляли. Свідок був від них на відстані, повністю їх розмову не чув, бо не був поруч, чув, що вони щось розмовляли про гроші, при цьому ОСОБА_1 щось передав ОСОБА_2 , чи то були гроші, він не впевнений, а ОСОБА_8 щось передав Кузенку, що саме - він не бачив. Потім від Кузенка свідок узнав, що то була розписка, її текст він бачив на телефоні у позивача, в ході розмови він йому її показав.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показав, що коли він їхав з Польщі, в місті Холм вони зустрілися разом із позивачем та відповідачем. Свідок бачив, як позивач передавав відповідачу гроші більше 3000 доларів США. Коли саме це було - він не пам`ятає. Кошти позивач давав з тим, що відповідач купив машину, оскільки свідок з позивачем не знайшли той автомобіль, який їм би підходив, а часу шукати в них не було, бо потрібно було повертатися в Україну. Після цього свідок спілкувався з позивачем і він казав, що відповідач машину не купив та кошти йому не повертає.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Ч. 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (ч. 4 ст. 545 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Тобто, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 у справі № 604/1038/16 та від 23.04.2020 у справі № 501/1773/16-ц.
Згідно зі ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд з власної ініціативи не може збирати докази, що стосуються предмета спору, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення зазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивач на підтвердження позовних вимог надав копію розписки. Оригінал розписки в матеріалах справи відсутній. За клопотанням позивача судом оголошувалася перерва у розгляді справи з тим, щоб позивач надав суду оригінал розписки, проте, в подальшому позивач повідомив, що оригінал розписки він знайти не може, наполягав на закінченні розгляду справи без оригіналу розписки.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що доводи позивача про боргові зобов`язання відповідача ґрунтуються не на оригіналі розписки, а на її копії, оригінал суду не надано без поважних причин.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Укладення договору позики, його виконання або невиконання не можуть бути підтверджені показами свідків.
Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.
Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано копії розписки.
З огляду на частину шосту статті 95 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналу розписки.
Верховний Суд, зокрема, зазначив таке: «Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду».
Для встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, на виконання норм процесуального права та усунення сумнівів щодо поданої копії розписки, суд надавав час позивачеві для подання оригіналу розписки, яка позивачем не надана.
У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що позивач не довів укладення договору позики з відповідачем; у суду не було можливості перевірки справжності цієї розписки шляхом співставлення з оригіналом, який позивачем не надано, що стало перешкодою для перевірки справжності цього документа, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову про стягнення суми боргу відмовити.
Оскільки заявлена позивачем вимога про стягнення інфляційних витрат в порядку ст. 625 ЦК України є похідною від стягнення суми боргу, у задоволенні якої суд відмовляє, інфляційні витрати також задоволенню не підлягають.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. 207, 526, 527, 530, 545, 598, 599, 610, 612, 625, 626, 628, 631, 638, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. 9, 10, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 259, 263-265, 272-273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд,
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 17.11.2021, орган видачі 2612, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , виданий 02.08.2019, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя Надвірнянського районного суду
Івано-Франківської області О.Ю.Максименко
Повне судове рішення складено 01.05.2024.