Справа № 446/382/23 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У. І.
Провадження № 22-ц/811/1553/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області в складі судді Костюк У.І. від 10 травня 2023 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення суми зайво отриманої пенсії, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 травня 2023 року у задоволенні позовної заяви Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення суми зайво отриманої пенсії відмовлено.

Дане рішення оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

В апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Звертають увагу на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області 02.05.2019 року призначено пенсію по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА №832949 відповідачу було встановлено другу групу загального захворювання до 01.06.2020 року, дата чергового переогляду - 02.05.2020 року. Позивачем було продовжено виплату пенсії відповідачу в період з 01.06.2020 року (з дати закінчення встановленої інвалідності згідно довідки МСЕК 12ААА № 832949). Однак, згідно інформації Франківської міжрайонної МСЕК (вхідний № 3819/15 від 09.04.2021), ОСОБА_1 , 1967 року народження, був визнаний особою з інвалідністю 2 групи до 01.06.2020 року, повторний огляд не проходив, інвалідом не визнавався. Виходячи з наведеного, права на отримання пенсії за період з 01.06.2020 року відповідач не мав. В зв`язку з чим, за період з 01.06.2020 року по 31.07.2021 року (прийняття рішення про припинення виплати пенсії) виникла переплата пенсії в сумі 24435,00 гривень. Згідно заяви від 11.08.2021 року (вхідний номер 22924/8 від 11.08.2021 ) ОСОБА_1 просить припинити виплату пенсії та зобов`язується повернути зайво отриману пенсію. Звертає увагу на те, що позивач повідомляв відповідача про необхідність повернення зайво отриманої пенсії, а відповідач зобов`язався її повернути, чим визнав те, що ним неправомірно отримано пенсію.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом не допущено до розгляду справи ОСОБА_2 , як представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оскільки така на підтвердження повноважень пред`явила лише довіреність.

Проте, судом відмовлено у її допуску до розгляду справи, як представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у зв`язку із відсутністю у неї належних повноважень, що були б підтверджені відповідними документами на представництво інтересів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Так, частинами першою, третьою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Отже, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як «представництво» і «самопредставництво».

Самопредставництво юридичної особи це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (органу державної влади) без додаткового уповноваження (довіреності).

Пунктом 18 розділу XІІІ «Перехідних положень» ЦПК України встановлено, що положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

02 червня 2016 року Верховною Радою України було прийнято зміни до Конституції України (Закон України №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)»), відповідно до яких розділ XV «Перехідні положення» Основного Закону України було доповнено пунктом 16-1, підпункт 11 якого передбачає, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції з 01 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Вказані зміни набули чинності 30 вересня 2016 року.

Вказаною особою не було подано жодних доказів про те, що вона є діючими адвокатом і відповідно вправі діяти від імені Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не в порядку самопредставництва, а як представник.

У зв`язку з вищенаведеним підстав для допуску вказаної особи як представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у суду не було.

Вказане, також, відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду від 21.04.2020 року у справі №639/7781/16-ц.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 50, 103 Закону України «Про загальнообов`язкове державне і пенсійне страхування», 1212, 1214, 1215 ЦК України, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України та відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області з 02.05.2019 року та отримував пенсію по інвалідності другої групи (загальне захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV з 04.09.2019 року. Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки МСЕК серії 12ААА №832949 ОСОБА_1 було встановлено другу групу загального захворювання до 01.06.2020 року, дата чергового переогляду - 02.05.2020 року (а.с.3-4). Проте, на вимогу розпорядження КМУ від 25 березня 2020 року № 338 (зі змінами), постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на підставі пункту 14-6 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 року № 1058-VІ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», листів Пенсійного фонду України, які надходили до управління, дія карантину на території України постійно подовжувалась, відповідно і виплату пенсії ОСОБА_1 також продовжували до 31.07.2021 року. Разом з тим, згідно інформації Франківської міжрайонної МСЕК, за № 3819/15 від 09.04.2021 року, ОСОБА_3 , 1967 року народження, був визнаний особою з інвалідністю 2 групи до 01.06.2020 року, повторний огляд не проходив, інвалідом не визнавався. 11.08.2021 року ОСОБА_3 надіслав заяву начальнику відділу обслуговування громадян (16) Сервісний центр, в якій просить припинити виплату пенсії, оскільки не буде продовжувати групу інвалідності та зобов`язується повернути переплату. Позивач, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, вважає безпідставно набутою відповідачем та такою, що підлягає поверненню через недобросовісність з боку набувача пенсію, отриману в розмірі 24435,00 грн за період з 01.06.2020 року до 31.07.2021 року. Суд виходив з того, що позивачем не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази (наприклад, висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії. Будь-яких доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку управління, так і зловживань (недобросовісності) ОСОБА_1 , що призвели до безпідставної виплати йому пенсії, позивач суду не надав. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення суми зайво отриманої пенсії необхідно відмовити за їх недоведеністю.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

23.02.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми зайво отриманої пенсії, у якому просили:

- стягнути з ОСОБА_1 переплату пенсії у сумі 24 435 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначали, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 02.05.2019 року перебуває ОСОБА_1 , як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА №832949 йому було встановлено другу групу загального захворювання до 01.06.2020 року, дата чергового переогляду - 02.05.2020 року. Відповідно до законодавства України передбачено, що у випадку пропуску, в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю. Тобто, виплата пенсії продовжується без виписок з акту огляду МСЕК на час дії карантину. З метою уникнення можливої переплати особі з інвалідністю по причині продовження йому виплати пенсії після строку, на який встановлено інвалідність позивачем було скеровано лист до Франківської міжрайонної МСЕК, з метою визначення чи з`являвся ОСОБА_1 на повторний огляд. Згідно інформації Франківської міжрайонної МСЕК, ОСОБА_3 , 1967 року народження, був визнаний особою з інвалідністю 2 групи до 01.06.2020 року, повторний огляд не проходив, інвалідом не визнавався, а тому права на отримання пенсії за період з 01.06.2020 року відповідач не мав, у зв`язку з чим виникла переплата пенсії в сумі 24435,00 грн, яку відповідач у добровільному порядку відмовився повертати, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області з 02.05.2019 року та отримував пенсію по інвалідності другої групи (загальне захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV з 04.09.2019 року.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА №832949 ОСОБА_1 було встановлено другу групу загального захворювання до 01.06.2020 року, дата чергового переогляду - 02.05.2020 року(а.с.3-4).

Проте, на вимогу розпорядження КМУ від 25 березня 2020 року № 338 (зі змінами), постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на підставі пункту 14-6 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 року № 1058-VІ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», листів Пенсійного фонду України, які надходили до управління, дія карантину на території України постійно подовжувалась, відповідно і виплату пенсії ОСОБА_1 також продовжували до 31.07.2021 року.

Згідно інформації Франківської міжрайонної МСЕК, за № 3819/15 від 09.04.2021 року, ОСОБА_3 , 1967 року народження, був визнаний особою з інвалідністю 2 групи до 01.06.2020 року, повторний огляд не проходив, інвалідом не визнавався.

11.08.2021 року ОСОБА_3 надіслав заяву начальнику відділу обслуговування громадян (16) Сервісний центр, в якій просив припинити виплату пенсії, оскільки не буде продовжувати групу інвалідності та зобов`язується повернути переплату.

Позивач, звертаючись до суду з позовом на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, вважає безпідставно набутою відповідачем та такою, що підлягає поверненню через недобросовісність з боку набувача пенсію, отриману в розмірі 24435,00 грн за період з 01.06.2020 року до 31.07.2021 року.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової правої підстави заволоділа ним.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року зазначено, що відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини «Стреч проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України» та ін. наголошено на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має право розумно очікувати, що якщо орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Така позиція полягає в тому, що особа суб`єкт приватного права, не може відповідати за помилки державних органів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при вчиненні юридично значимих дій припустилися помилки.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не доведено, що нарахування пенсійних виплат відбулось з вини пенсіонера чи рахункової помилки з боку позивача, які б стали підставою для визначення розміру пенсії, і судом таких обставин не встановлено, тому суд прийшов до правильного висновку про те, що правові підстави для стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів відсутні, оскільки відповідно до статті 1215 ЦК України такі кошти поверненню не підлягають.

Окрім цього, позивачу достовірно було відомо про те, що відповідач не має підтвердженого права на виплату пенсії з 01.06.2020 року, про що свідчить лист позивача від 30.12.2020 року, однак він продовжував нараховувати виплати (а.с.5).

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що ніяких зловживань позивача щодо нарахування та виплати пенсії вчинено не було, а відтак, немає підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід вважати безпідставними а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра