Справа № 634/781/23
Провадження № 2/634/9/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Зимовського О.С.,
за участю секретаря судового засідання Лісняк С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
До Сахновщинського районного суду Харківської області звернулася ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_2 , згідно якої заявила позовні вимоги про визнання права на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , які в подальшому збільшила та просила визнати права на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за вказаною адресою, посилаючись на наступні обставини.
16 лютого 1991 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстрували в Огіївському сіль ЗАГС Сахновщннського району Харківської області, актовий запис №1.В останній час між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, тому спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача. У зв`язку з цим, вони припинили між собою шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство. За час спільного проживання однією сім`єю, за рахунок спільних грошових коштів, 17 червня 1997 року, вони придбали житловий будинок АДРЕСА_1 . Спільним коштом та зусиллями вони облаштовували зазначений житловий будинок, проводили ремонт перед заселенням. За спільні кошти придбали необхідні матеріали, предмети домашнього вжитку.Добровільно здійснити поділ сумісно нажитого майна відповідач відмовляється. Угоди про поділ спільного майна не досягли. Вважає, що вищевказане нерухоме та рухоме майно, яке зареєстроване на відповідача, є спільним майном подружжя оскільки придбане в період шлюбу за спільні кошти подружжя, тому кожен із сторін має право на 1/2 частку цього майна.
28.08.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
Ухвалою суду від 01.12.2024 року задоволено заяву представника позивача про долучення доказів та прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.
23.01.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд даної справи.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представником позивача подано до суду заяву в якій просить слухати справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив, відзив на позов не подав.
Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою технічного засобу.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 06.03.2024 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду даної справи.
Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 , який зареєстровано 16.02.1991 року Огіївським сільським ЗАГС Сахновщннського району Харківської області, актовий запис №1. (а.с.6)
Згідно копії Свідоцтва про право власності, а саме будинок по АДРЕСА_1 , власником зазначений ОСОБА_2 , на підставі рішення виконкому Огіївської сільської ради від 17.06.1997, № 12. (а.с.7)
Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від АДРЕСА_1 , від 02.02.2015 року, домоволодіння складається з житлового будинку (літ. «А»), веранди (літ. «а»), льоху (літ. «а-1»), сарай (літ. «Б»), сарай (літ. «б»), сарай (літ. «В»), сарай (літ. «в»), гараж з літньою кухнею (літ. «Д»), вбиральня (літ. «У»), колонка (літ. «І»), яма зливна (літ. «N1»). (а.с.8-16)
Згідно довідки Сахновщинського МГКПТІ від 09.02.2015 року №02/15-423 житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано в реєстрову книгу №17 за реєстровим номером 2215. (а.с. 17)
Згідно звіту про незалежну оцінку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями станом на 23.10.2023 року становить 169500 грн. (а.с. 64-65)
Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень СК України» зазначений Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
Оскільки, як встановлено вище, сторонами укладено шлюб та будинок у власність придбано до 01 січня 2004 року, то порядок набуття спільного майна та його правовий режим повинен визначатися за положеннями КпШС України. При цьому, поділ майна подружжя суд здійснює за правилами, передбаченими СК України.
Так, відповідно до ст. 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить ст. 60 СК України).
Згідно зі ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
Аналогічні положення закріплені у ст. ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України.
Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17.
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За положеннями ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Також частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.
Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.
Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18.
Так, звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач зазначає, що під час перебування в шлюбі подружжям було придбано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що дає їй підстави для його поділу.
В судовому засіданні встановлено, що зазначений житловий будинок з надвірними будівлями придбаний в період перебування сторін у шлюбі. На підставі Свідоцтва про право власності належить відповідачу ОСОБА_2 .
Таким чином, враховуючи, що спірний житловий будинок з надвірними будівляминабутий сторонами за час шлюбу, тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд приходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши в власність за позивачем та відповідачем по 1/2 частини житлового будинку.
Таким чином позов ОСОБА_4 про поділ спільного майна підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
При зверненні до суду з позовними вимогами позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 1695 грн.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, тому підлягають і відшкодуванню судові витрати понесенні останньою при зверненні до суду з відповідача в розмірі 1695 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 280- 282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину будинку загальною площею 87,5 м.кв. з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину будинку загальною площею 87,5 м.кв. з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1695 грн. (одну тисячу шістсот дев`яносто п`ять гривень).
Заочне рішення може бути переглянуте Сахновщинським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя: