Провадження № 2-з/466/30/24
У Х В А Л А

26 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Зими І.Є.

при секретарі Колодій Я.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В процесі підготовчого судового засідання від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на розрахункові рахунки ОСОБА_2 , все рухоме та нерухоме майно боржника, в межах суми заборгованості - 406 868,93 грн.,

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 є недобросовісним боржником, який отримав кошти та не повернув їх у повному обсязі в обумовлений сторонами строк. На даний час останній уникає зустрічей, не виходить на контакт, намагається уникнути виконання своїх зобов`язань щодо добровільного погашення боргу. Відтак невжиття заходів щодо забезпечення даного позову може утруднити чи зробити неможливим надалі виконання рішення суду. Також позивачу відомо про наявність нерухомого майна у відповідача, а саме двох земельних ділянок, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав.

Учасники процесу в судове засідання не викликались. За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову в забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається у письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Нормою ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Так, у заяві про забезпечення позову вказано належне майно, власником якого є відповідач ОСОБА_2 , та на яке заявник просить накласти арешт, проте заявником не зазначено вартість такого майна, що унеможливлює встановити співмірність такого заходу забезпечення позову його ціні.

Окрім того, в процесі розгляду справи , ухвалою суду від 20.02.2024р. прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог від 16.02.2024 року, згідно якої він просить стягнути з ОСОБА_2 402 240,92 грн.

Також, як зазначає позивач, відповідач може відчужити належне йому майно третім особам, що зробить неможливим або ускладнить виконання в майбутньому рішення суду. Однак останнім не надано суду жодних доказів, які б вказували на те, ОСОБА_2 на даний час вчиняються будь-які дії, спрямовані на відчуження, чи реалізацію будь-яким чином належного йому майна.

Таким чином, оскільки подана заява не є підставною для забезпечення позову та відсутні підтверджені належним чином у встановленому процесуальному порядку факти, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149, 150, 151, 153, 247 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Львова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду в 15-денний строк з дня складання ухвали.

Суддя: І. Є. Зима