Провадження № 2/205/249/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

при секретарі Бондар В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., з господарськими спорудами згідно технічного паспорта від 24 грудня 1983 року, а саме: будинок (літ.А-1), тамбур (літ.-а), сарай (літ.Г), вбиральня (літ.Е), огорожа (літ.№1), в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 , після її смерті відкрилась спадщина у вигляді: будинку АДРЕСА_1 . Після смерті матері, позивачка як спадкоємець за законом першої черги, та в порядку ст.1270 ЦК України, звернулась із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Другої маріупольської нотаріальної контори Шаповалової Л.В. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом не має. У встановлений законом термін позивачка 21 січня 2020року, звернулась до нотаріуса зазначеної державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. 21 січня 2020року державний нотаріус Другої маріупольської державної нотаріальної контори Шаповалова Л.В. , видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії оскільки відсутні (неподані) оригінали документів, підтверджуючи право власності ОСОБА_3 на будинок .

При житті мати отримала усі дозвільні документи на будівництво , в подальшому рішенням виконкому Приморської ради народних депутатів від 26.12.1990р. було затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку площею 31,3 кв.м, загальною площею 48,3 кв., розташованого за адресою : АДРЕСА_1 . Згідно інформації МКП «Маріупольсьтке БТІ» - відомості щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на будинок відсутні. Позивачка стверджує, що мати стала власницею вказаного будинку, однак не отримала свідоцтва на право власності та не зареєструвала право власності на нього в БТІ у зв`язку з тим, що нормами діючого законодавства підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку, а виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалось з його реєстрацією, у зв`язку з чим остання за життя з об`єктивних причин не мала правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Можливість державної реєстрації права власності за спадкодавцем ОСОБА_3 втрачена. Відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння перешкоджає їй реалізувати свої спадкові права.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2023року позовна заява ОСОБА_1 була прийнята до розгляду і відкрито провадження у цивільній справі , призначено дату підготовчого судового розгляду.

13 грудня 2023року на адресу суду від представника відповідача Маріупольської міської ради Бастриги С.М. , надійшов відзив на позовну заяву. В відзиві представник відповідача просив відмовити позивачці у задоволенні позову, оскільки вважає, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 не набула права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , а позивачка не довела, що право власності було належним чином зареєстровано за спадкодавцем.

25 грудня 2023р. від позивачка надійшла відповідь на відзив , в якій вона не погодилась з позицією представника відповідача. Позивачка, в обгрунтування своїх заперечень навела практику Верховного Суду України та Верховного Суду. Також, позивачка звернула увагу, що державний нотаріус у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій звернула увагу, що управлінська та дозвільна документація Маріупольської міської ради по 1991рік була передана до Державного архіву Донецької області. Місто Донецьк знаходиться на тимчасово окупованій території України, доступ до документації архіву відсутній і отримати на даний час в архіві інформацію щодо видачі свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 не можливо. Просила позов задовольнити.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність , позов просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Маріупольської міської рали Бастрига С.М. надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача в позові просив відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 77 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження останньої(а.с.12)

07 лютого 1985року було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_1 (а.с.10)

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб 13 липня 1988року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , актовий запис №2521. Після реєстрації шлюбу прізвище « ОСОБА_8 » було змінено на « ОСОБА_9 »(а.с.13)

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполь Донецька область, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданого Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області(а.с.9)

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 04.07.2019р. державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори було зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_3 (а.с.11)

21 січня 2020р. державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори Шаповаловою Л.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 . В обгрунтування постанови нотаріус зазначила, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_3 , є спадкоємицею першої черги. На підтвердження права власності спадкодавця на житловий будинок спадкоємцем надано акт прийому індивідуальної домобудівлі від 10.12.1990р., затверджений рішенням виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів м. Маріуполя Донецької області від 26.12.1990р. №310/4. Зазначеним рішенням затверджено акт прийому в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1 , ,житловою площею 31,3 кв.м, загальною площею 48,3 кв.м, а також вирішено просити міській відділ комунального господарства видати свідоцтво про право особистої власності на домобудівлі по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 .

За інформацією архівного відділу Маріупольської міської ради (вих. №55-34488-55.1 від 13.12.2019р.), в архівному відділі ММР знаходиться на зберіганні управлінська документація з 1992року.Докумекнти по 1991рік передані на зберігання до Державного архіву Донецької області . У зв`язку з тим, що м. Донецьк знаходиться на тимчасово окупованій території доступ до архівної документації відсутній.

У зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно унеможливлює вчинення нотаріальної дії видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.(а.с.31)

Позивачкою на підтвердження права власності ОСОБА_3 на будівлю АДРЕСА_1 було надано до суду наступні документи.

Згідно акту прийому індивідуальної домобудівлі від 10.12.1990р., затверджений рішенням виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів м. Маріуполя Донецької області від 26.12.1990р. №310/4- будинок АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_3 вважати прийнятим(а.с.15-18)

Згідно рішення виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів м. Маріуполя Донецької області від 26.12.1990р. №310/4 «За результатами розгляду звернення ОСОБА_3 з питання прийому в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 » - затверджено акт прийому в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 31,3 кв.м, загальною площею 48,3 кв.м, включив до складу домоволодіння сарай літ.Г. Просить міськкомгосп видати свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 (а.с.19)

Згідно відповіді КП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 31.07.2019р. на запит нотаріуса від 04.07.2019р. в переліку архівних справ є тільки інвентаризаційна справа №34809 по АДРЕСА_2 . Відомостей про право власності за ОСОБА_3 не має(а.с.20)

Позивачкою було надано технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_1 , власником зазначена ОСОБА_3 , а також домова книга (а.с.21-29)

До прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», на законодавчому рівні не було закріплено обов`язку ведення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку з здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При вирішенні даного спору слідує застосовувати законодавство, яке визначало умови та правові наслідки будівництва житлових будинків на момент його завершення, зокрема Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийняту відповідно до цього Указу постанову Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків".

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», на законодавчому рівні не було закріплено обов`язку введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 3.2. розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Так, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається у порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього у порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Судом встановлено, що право власності на будинок АДРЕСА_1 спадкодавець ОСОБА_3 набула на підставі чинного законодавства, яке діяло на час прийняття будинку та введення його в експлуатацію.

Аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивачка позбавлена можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, до складу якої входить нерухоме майно, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню, в порядку ст. 1216, ст. 1217, п.1 ч. 2, абз .2 ст.16 ЦК України, так як способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Питання щодо стягнення з відповідача судового збору судом не вирішується, оскільки позивачем даної вимоги заявлено не було.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 328, 392, 1216-1217, 1233, 1268, 1296 ЦК України, ст. ст. 5, 76-81, 258, 259, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., з господарськими спорудами згідно технічного паспорта від 24 грудня 1983 року, а саме: будинок (літ.А-1), тамбур (літ.-а), сарай (літ.Г), вбиральня (літ.Е), огорожа (літ.№1), в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 326,00 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_3 ;

відповідач Маріупольська міська рада, , місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 11.

Суддя: Федотова В.М.