Провадження № 2/686/1810/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

28 липня 2023 року позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем ТОВ «Авентус Україна» відповідно до Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року, був укладений електронний договір № 4774246 про надання споживчого кредиту від 15.09.2021 року.

Відповідно до договору відповідачу було надано кредит у розмірі 20000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, строком на 30 днів, який може бути продовжений (автопролонгація), зі сплатою процентів в розмірі 1,90% в день.

15.10.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, а тому кредитний договір пролонговано на підставі п.4.3 кредитного договору, а користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль.

18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторонигу № 18.04/23-Ф відповідно до якого останній набув права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором в загальному розмірі 32750 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 20000 грн., сума заборгованості за відсотками - 45600 грн.

Вказана сума заборгованості не погашена ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача, а тому останній, керуючись ст. 610-612, 625, 1049 ЦК України, звернувся до суду та окрім тіла кредиту та відсотків за користування кредитом також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 1329,84 грн. та три відсотки річних у розмірі 215,67 грн., а також понесені судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, представник позивача надіслав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив. У попередньому судовому засіданні, яке відбулось 14.02.2024 року надав суду пояснення у яких заперчував проти задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом об`єктивно встановлено, що 15.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна», яке є фінансовою установою, та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір № 4774246 про надання споживчого кредиту.

Згідно з п.п. 1.3, 1.4, 1.5 договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн 00 коп., строк кредиту - 30 днів, тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до п. 1.5.1. договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

До відповідача була застосована лише стандартна процентна ставка (1,90 % в день).

Згідно з п. 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до п. 3.1. договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто методом «факт/факт».

Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього Договору (п. 1.4. Договору).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що строк кредиту може бути продовжено: 1) за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4 Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2 (п.п.4.2.1-4.3.2) договору або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (п.п.4.3.1-4.3.2) договору.

Згідно з п. 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожний раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 договору; тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

15.10.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, а тому кредитний договір пролонговано на підставі п.4.3 кредитного договору, а відтак користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль, починаючи з 15.10.2021 року.

Як слідує з матеріалів справи цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М506665». Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 627 ЦК України та ст. ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» було у повному обсязі виконано своє зобов`язання за спірним договором та здійснило на карту відповідача зарахування грошових коштів у розмірі 20000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за вих. №2634 від 04.05.2023 року про успішність здійснення трансакції від 15.09.2021 року згідно договору з ТОВ «Авентиус Україна» № 087/20-П від 08.07.2020 року, зокрема, у сумі 20000,00 грн. на карту № НОМЕР_1 .

Разом з тим, відповідачем зобов`язання за кредитним договором № 4774246 від 15.09.2021 року не виконано, внаслідок чого, як вбачається із розрахунку заборгованості за вказаним договором, станом на 14.01.2022 року утворилась заборгованість у сумі 65600 грн., що складається із тіла кредиту у розмірі 20000,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 45600,00 грн.

18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступив право вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за договорами кредиту, в тому числі і за договором № 4774246 про надання споживчого кредиту від 15.09.2021 року, укладеним з ОСОБА_1 , що зокрема підтверджується витягом з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу.

18.04.2023 року сторони договору факторингу підписали акт прийому-передачі реєстрів боржників до договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18.04.2023 року та скріпили своїми печатками.

Відповідно до п. 1.2 договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору.

Підстави для заміни кредитора в зобов`язанні перелічені в статті 512 ЦПК України, відповідно до якої до них (підстав) відносяться відступлення права вимоги, правонаступництво, виконання обов`язку боржника поручителем, виконання обов`язку боржника третьою особою.

В силу ст. 514 ЦПК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вказаний Договір факторингу та кредитний договір суд вважає правомірними, тобто такими, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять.

У разі неспростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право вимоги за договором № 4774246 про надання споживчого кредиту від 15.09.2021 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача за договором становить 65600,00 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 20000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 45600,00 грн. Дана сума встановлена судом на підставі наявних у справі доказів. Розмір відсотків нарахований в межах строку договору, який авто пролонгований. Суд звертає увагу, що відповідач доказів щодо спростування суми заборгованості не надав.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач свої договірні зобов`язання не виконує належним чином, існує порушення виконання своїх зобов`язань, право позивача порушене, тому порушене право підлягає захисту, відповідач повинний нести відповідальність відповідно до умов договору та сплатити на користь позивача суму заборгованості, розмір якої встановлений судом.

Отже з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором № 4774246 про надання споживчого кредиту від 15.09.2021 року у розмірі 65600,00 грн.

Окрім того, позивачем заявлено вимоги про відшкодування на його користь 3% від простроченої суми заборгованості у сумі 215,67 грн. та суми інфляційних втрат у розмірі 1329,84 грн., починаючи із дати утворення заборгованості 14.01.2022 року та по 23.02.2022 року включно.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно достатті 625 ЦК Україниє мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35).

З врахуванням розрахунків проведених позивачем, які суд сприймає як вірні та такі, що відповідають обставинам справи та враховують положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд приходить до висновку, що вказані вимоги позивача є правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Як вбачається з матеріалів справи, 10.07.2023 року між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір про надання правової допомоги № 10/07-2023.

Як вбачається із Звіту про надання правової допомоги згідно вказаного Договору від 26.07.2023 року вартість наданих послуг склала 10000,00 грн. із описом наданих послуг.

Вказана сума була передана позивачем адвокату Столітньому М.М., що підтверджується рахунком на оплату по замовленню № 606/26/07 від 26.07.2023 року та платіжною інструкцією № 860 від 26.07.2023 року на суму 10000,00 грн.

Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 10000,00 грн.

Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2147,20 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 634, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст. 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2) суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 65600,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1329,84 грн., 3% річних у розмірі 215,67 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 10000,00 грн. та судовий збір у сумі 2147,20 грн, а всього стягнути 79145,51 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сергій Стефанишин