Справа № 738/2264/23
№ провадження 2/738/75/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року Менський районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого судді: Савченка О.А.

за участю

секретаря: Лях Н.М.

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Березнянської селищної ради Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А H О В И В:

І. Зміст позовних вимог.

У грудні 2023 року до Менського районного суду Чернігівської області звернувся ОСОБА_1 з позовом, в якому просить встановити факт прийняття ним спадщини після померлого діда ОСОБА_2 та визнати за ним право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна села Ленінівка Менського району Чернігівської області розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Позовні вимоги мотивує наступним. Позивач є спадкоємцем за заповітом на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 діда ОСОБА_2 . З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Позігун А.М. із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з ненаданням спадкоємцем доказів фактичного прийняття спадщини після смерті діда, а також не підтверджено факт належності спадкодавцю права на земельну частку пай, оскільки сертифікат на земельну частку (пай) та рішення, на підставі якого він був виданий, були оформлені на ім`я ОСОБА_2 після його смерті. У зв`язку з цим, для захисту своїх прав позивач звернувся до суду.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання на 23 січня 2024 року.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Після перерви в судове засідання не з`явився, просив закінчувати розгляд справи без його участі.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожна окремо, дали показання в яких повідомили, що вони давно знають заявника і його померлого діда ОСОБА_2 , який проживав до дня смерті в одному селі з ними. Свідки підтвердили, що заявник дійсно є онуком померлого ОСОБА_4 , він постійно відвідував свого діда, допомагав йому, після смерті здійснював поховання і фактично прийняв спадщину: доглядав за будинком, в його користування перейшли речі померлого. Свідки також підтвердили, що померлий ОСОБА_5 працював в колгоспі і отримав пай.

Представник відповідача Березнянської селищної ради Чернігівської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ленінівка Менського району Чернігівської області помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , копія якого додана до матеріалів справи (а.с.10).

За життя ОСОБА_2 зробив розпорядження, що на випадок смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, а також все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає ОСОБА_1 , що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем Ленінівської сільської ради Менського району Чернігівської області 14 лютого 1996 року (а.с.11).

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого діда ОСОБА_2 , проте нотаріусом 24 серпня 2023 року №98/02-31 було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з ненаданням позивачем доказів фактичного прийняття спадщини, а також не підтверджено факт належності спадкодавцю права на земельну частку пай, оскільки сертифікат на земельну частку (пай) та рішення, на підставі якого він був виданий, були оформлені на ім`я ОСОБА_2 після його смерті, про що свідчить постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.23-24).

З довідки № 331 від 01.06.2022, виданої сільським старостою Сахнівського старостинського округу Березнянської селищної ради слідує, що ОСОБА_2 був зареєстрований і проживав з 1953 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 , виписаний у зв`язку зі смертю. Разом з ним в будинку ніхто не проживав і не був зареєстрований (а.с.18).

З довідки № 537 від 16.12.2022, виданої сільським старостою Сахнівського старостинського округу Березнянської селищної ради слідує, що ОСОБА_1 своєчасно, в шестимісячний строк прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 діда ОСОБА_2 , а саме: доглядав за будинком, сплачував страхові платежі, в його користування перейшли речі померлого (а.с.17).

Таким чином, позивач, після смерті свого діда ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом спадщину прийняв. Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але фактично прийняв спадщину, а саме: доглядав за будинком, сплачував страхові платежі, в його користування перейшли речі померлого.

Судом також встановлено, що сертифікат серії РН № 952719 на земельну частку (пай) та рішення, на підставі якого він був виданий, були оформлені на ім`я ОСОБА_2 після його смерті.

Однак, враховуючи наданий позивачем Держаний акт на право колективної власності на землю серії І-ЧН № 000022 з Додатком 1 «Список громадян-членів колективного сільськогосподарського кооперативу або товариства», в якому під номером 393 зазначений ОСОБА_2 , тому суд приходить до висновку, що останній за життя набув право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, а після його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа за життя не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Як роз`яснив у п. 1 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

У п. 2, 23 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки ОСОБА_2 помер у 1996р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003 р.), а позивач фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , тому данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963 р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно

невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР (чинного на момент відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 561 ЦК УРСР та п. 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (далі Інструкція), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР).

Вищевказана Інструкція передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, управління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до п. п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно зі ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), право на земельну частку (пай) мають громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п.10). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону (п. 11).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Отже, спадкоємець за законом та заповітом може успадкувати лише ті права та обов`язки, які мав спадкодавець на момент своєї смерті.

Таким чином, за встановлених судом обставин, враховуючи, що померлому ОСОБА_2 за життя належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна в селі Ленінівка Менського району Чернігівської області розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення між цієї частки в натурі (на місцевості), позивач прийняв спадщину після його смерті, проте нотаріус не може видати йому свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, у зв`язку з тим, що Сертифікат про право на земельну частку (пай) видано спадкодавцю після його смерті, а також ненадання спадкоємцем доказів прийняття спадщини, суд вважає за можливе позов задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 259, 263 265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Березнянської селищної ради Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючий по АДРЕСА_2 ) спадщини після смерті ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Ленінівка Менського району Чернігівської області).

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючий по АДРЕСА_2 ) право на спадкове майно за заповітом, що відкрилось після смерті спадкодавця ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Ленінівка Менського району Чернігівської області), а саме:

- право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна села Ленінівка Менського району Чернігівської області розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчене Державним актом на право колективної власності на землю серії І-ЧН №000022 від 19 жовтня 1995 року з Додатком 1 (Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства).

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 20 березня 2024 року.

Головуючий О.А. Савченко