У х в а л а

29 лютого 2024 року

м. Київ

Справа № 345/3160/22

Провадження № 61-2145ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Калуської міської ради (далі - позивач)

на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 9 січня 2024 року

у справі за її позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення коштів за користування земельною ділянкою та

в с т а н о в и в:

1. У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 31 514,89 грн за користування земельною ділянкою. Мотивував так:

- на підставі рішення від 23 січня 2002 року № 643 позивач уклав із відповідачем договір оренди землі від 21 березня 2002 року № 29/01-22, згідно з яким надав в оренду земельну ділянку площею 0,2610 га на АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка) до 23 січня 2005 року для розміщення відповідачем станції технічного обслуговування автомобілів та їхньої стоянки;

- згідно з рішенням від 21 липня 2005 року № 764 позивач продовжив термін оренди земельної ділянки до 21 липня 2008 року, а на підставі рішення від 9 липня 2008 року № 644 - до 8 липня 2011 року. Земельну ділянку відповідач використовує для власних потреб як власник нерухомого майна, яке на ній знаходиться;

- у період з 1 січня 2020 року до 1 лютого 2022 року відповідач використовував земельну ділянку без достатньої правової підстави. Розмір недоотриманої орендної плати за цей період становить 333 183,08 грн;

- відповідач добровільно відшкодував 301 668,19 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати за землю. Тому позивач просив стягнути з відповідача 31 514,89 грн залишку боргу.

2. 27 вересня 2023 року Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову, а 9 січня 2024 року Івано-Франківський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив зазначене рішення без змін. Мотивували так:

- позивач не довів безпідставність набуття або збереження відповідачем 31 514,89 грн;

- на частину земельної ділянки встановлений оплатний сервітут, за користування яким Приватне підприємство «Модуль» із 1 січня 2020 року до 1 лютого 2022 року сплатило до місцевого бюджету 18 476,50 грн;

- до розрахунку боргу не слід включати 13 211,87 грн місячного платежу за березень 2020 року, бо підрозділ 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнений пунктом 52-4, згідно з яким не нараховується та не сплачується за період з 1 березня 2020 року до 31 квітня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.

3. 7 лютого 2024 року позивач подав касаційну скаргу (вих. № 214/02-32/04 від 7 лютого 2024 року), у якій просить скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.

4. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

4.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

4.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

4.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

4.4. Предметом спору є стягнення коштів за користування земельною ділянкою. Ціна позову становить 31 514,89 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірівпрожиткового мінімуму для працездатних осіб.

4.5. Позивач подав касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. У касаційній скарзі не зазначив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Калуської міської ради на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 9 січня 2024 року у справі за позовом Калуської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді: Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук