ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Шмуйловою Інною Миколаївною,

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 02 січня 2024 року, постановлене суддею Блажко І.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей,

в с т а н о в и в:

06.11.2023 ОСОБА_2 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що із 28.10.2011 перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 02.02.2021 №610/3323/20. Від шлюбу мають двох спільних дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які з грудня 2022 року проживають з нею, як внутрішньо переміщені особи, у м.Полтаві та повністю перебувають на її утриманні. Оскільки сторони не досягли домовленостей про надання матеріальної допомоги на утримання дітей, просить вимоги позову задовольнити та стягнути на їх утримання аліменти в частці від доходу відповідача.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 02.01.2024 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову 06 листопада 2023 року до досягнення повноліття найстаршою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У подальшому ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмір частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Судовий збір у розмірі 536,80 грн. компенсовано за рахунок держави.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що спільні діти сторін проживають разом із позивачкою та знаходяться на її утриманні, що потребує значних коштів. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач надає у недостатньому розмірі, а тому суд постановив до стягнення аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у частці від заробітку (доходу) відповідача по 1/3 на кожного до досягнення повноліття найстаршою дитиною ОСОБА_3 та, у подальшому, на утримання ОСОБА_4 - 1/4 частину.

Із рішенням районного суду не погодився відповідач та в його інтересах представник - адвокат Шмуйлова І.М. оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення районного суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини та у подальшому 1/4 на молодшого сина, з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Зазначає, що відповідач надавав суду першої інстанції заяву про визнання ним позову, в якій повідомляв, що є ФО-П та за відсутності мінімального доходу просив стягувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, який не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на кожна дитину відповідного віку. Проте районний суд викладене залишив поза увагою, тоді як постановлений до стягнення розмір аліментів буде становити для нього значний матеріальний тягар та може вплинути на його подальшу роботу, як ФО-П. Також указує на відсутність у справі доказів на підтвердження скрутного матеріального становища позивачки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що із 28 жовтня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 02 лютого 2021 року (справа №610/3323/20)./а.с.11,12/

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ./а.с.7,8/

Позивачка ОСОБА_2 має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей та разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 ./а.с.13-15,16/

17.11.2023 відповідач ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про визнання позову, розмір стягнення просить проводити з урахуванням граничного розміру стягнення аліментів на кожну дитину відповідного віку./а.с.36/

Задовольняючи вимоги позову та постановляючи до стягнення із відповідача аліменти на утримання дітей в частці (1/3) від доходу відповідача, про яку просить позивач, районний суд виходив із того, що матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач надає у недостатньому розмірі, а такий розмір аліментів забезпечить належний їх розвиток.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (статі 180, 181 СК України).

Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Питання визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини регламентовано статтею 183 СК України, за змістом якої частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

У частині п`ятій наведеної норми вказано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аналіз розділу II Наказне провадження ЦПК України визначає, що наказне провадження за своєю сутністю призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо; тлумачення частини першої статті 182 та частини п`ятої статті 183 СК України свідчить, що обмеження щодо розміру аліментів, передбачене частиною п`ятою статті 183 СК України, встановлено виключно для справ, що розглядаються у порядку наказного провадження. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справах №683/226/21 від 19.10.2023, №760/6860/17 від 15.05.2019.

Із огляду на викладене та враховуючи, що ОСОБА_2 звернулася до суду з вимогою про стягнення аліментів у порядку позовного провадження, доводи апеляційної скарги щодо помилкового незастосування районним судом положень частини п`ятої статті 183 СК України до спірних правовідносин не знайшли свого підтвердження. Натомість застосуванню підлягають положення статті 12 ЦПК України щодо змагальності сторін, зокрема, в частині їх права на подання доказів з приводу обставин, які в силу статті 182 СК України мають враховуватися судом під час визначення розміру аліментів.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано та не надано доказів, які б підтверджували його статус як ФО-П та що постановлений до стягнення розмір аліментів становитиме для нього надмірний тягар, як платника аліментів.

Відтак, суд першої інстанції,з урахуванням принципу рівної відповідальності обох батьків за утримання дітей, установивши обставини, які підлягають з`ясуванню при визначенні розміру аліментів, дійшов правильного висновку про визначення розміру аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Інші доводи апеляційної скарги щодо недоведеності скрутного матеріального становища позивачки не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо підставності позову, оскільки утримання дітей є обов`язком обох батьків і відповідач не надав доказів на підтвердження неможливості його виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником - адвокатом Шмуйловою Інною Миколаївною, - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 02 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.05.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак