Провадження № 2-з/185/38/24
про відмову у забезпеченні позову
04 березня 2024 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Юдіна С.Г. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.
01.03.2024 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову. Обгрунтовуючи заяву ОСОБА_1 зазначив що є підстави вважати, що з метою істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду відповідач здійснить спробу зняти грошові кошти з рахунків відкритих на його ім`я в банківських установах, здійснить спробу продажу або іншим способом переходу права власності на своє майно до третіх осіб. Просив накласти арешт на грошові кошти, що обліковуються на рахунках відкритих в банківських установах на ім`я ОСОБА_3 у межах ціни позову, тобто у розмірі 1 936 351,40 грн., а у випадку відсутності коштів на банківських рахунках накласти арешт (шляхом заборони відчуження) на рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності.
Вивчивши дану заяву та документи додані до неї, вважаю, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику, виходячи з наступних підстав.
Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, згідно ч. 1 ст. 153 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК, суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені ст. 150 ЦПК. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, судом встановлено, що така заява не відповідає вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України.
Крім того, до заяви про забезпечення позову додана квитанцію про сплату судового збору не в повному обсязі, а саме 536,80 грн.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання заяви про забезпечення позову складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на день звернення заявника до суду 605 грн. 60 коп.)
За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.
У заяві про забезпечення позову заявником повинні бути зазначені причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування необхідності такого заходу, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на захист матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.
Положеннями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» позови майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом досліджено заяву про забезпечення позову, матеріали цивільної справи, та встановлено, що заявником не наведено жодних підстав які б свідчили, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення, доводи заяви зводяться виключно до припущення. Окрім того, заявником не зазначено жодної пропозиції щодо зустрічного забезпечення, для забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Також, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_3 вживає будь-які заходи щодо можливого унеможливлення виконання рішення суду.
Крім того, позивач заявляє про застосування запобіжного заходу щодо накладення арешту на грошові кошти які знаходяться у банківських установах і належать відповідачу, разом з тим доказів наявності рахунків та назви банківських установ на яких перебувають грошові кошти, позивачем не надано.
Також позивач зазначає що у разі відсутності коштів на рахунках він просить накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу. Однак жодного документу щодо наявності у відповідача будь-якого рухомого або нерухомого майна не надано. Суд звертає увагу позивача, що у відповідності до п. 1 ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» інформація про зареєстроване права на нерухоме майно та їх обтяжень, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків передбачених цим Законом, а відтак позивач самостійно може надати суду підтверджуючи документи належності на праві власності відповідачу об`єктів нерухомості.
Отже враховуючи те, що позивачем не надано переконливих доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам зазначеним у ст. 151 ЦПК України.
Так, відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Керуючись статтями 151-153 ЦПК України, суд -,
У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається Дніпровському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С. Г. Юдіна