Провадження №4-с/369/45/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області,-

В С Т А Н О В И В:

26.12.2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області, згідно якого останній просить суд: визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) стосовно незняття арешту з майна квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29236909, накладеного у виконавчому провадженні № 46677948 та зобов`язати державного виконавця (службову особу) зняти арешт з майна боржника у виконавчому провадженні № 46677948.

Вимоги скарги обгрунтовано тим, на 17.05.2018 року було завершено виконавче провадження № 46677948, відкрите 26.02.2015 року за виконавчим листом № 369/7610/13, виданим 16.10.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Стягувачем у даному ВП був ПАТ Райффайзен Банк Аваль.

Вказане виконавче провадження було закінчено у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

28.07.2023 року на адресу ВДВС надійшла заява ОСОБА_1 щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, в якій скаржник просив скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений на забезпечення виконання рішення суду на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.03.2015 року.

11.08.2023 року надійшла відповідь, якою було відмовлено у задоволенні заяви скаржника.

10.11.2023 року на електронну пошту ВДВС у інтересах скаржника був відправлений адвокатський запит з проханням надати постанову про відкриття ВП про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат ВП з паролем доступу до АСВП, на який не надійшло жодної відповіді.

06.12.2023 року на поштову адресу ВДВС через ТОВ Нова Пошта був спрямований повторний адвокатський запит, на який 20.12.2023 року надійшла відповідь від 13.12.2023 року за вих. № 60729.

Отже, у зазначеній відповіді було повідомлено, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у 2018 році, тобто після повернення стягувачу виконавчого листа, в окремі виконавчі провадження не виділялась.

Також до відповіді на адвокатський запит були додані дві постанови: - про стягнення виконавчого збору; - про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Датовані 11 грудня 2023 року, тобто через п`ять з половиною років після повернення стягувачу виконавчого документа та за номером завершеного виконавчого провадження.

З наведеної відповіді вбачається, що 26.12.2019 року державним виконавцем, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (відсутність у боржника майна).

Скаржник вважає незаконною бездіяльність Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) та такою що порушує його право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим звернувся до суду із скаргою.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.12.2023 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання з розгляду скарги.

У судове засідання 13.02.2024 року скаржник ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Скаржник подав до суду заяву про розгляд скарги без його участі, скаргу підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі.

Представники органу ДВС не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином, неявка яких у відповідності до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду скарги. Заперечень щодо скарги до суду не подали.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 17.05.2018 року було завершено виконавче провадження № 46677948, відкрите 26.02.2015 року за виконавчим листом № 369/7610/13, виданим 16.10.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Стягувачем у даному ВП був ПАТ Райффайзен Банк Аваль.

Вказане виконавче провадження було закінчено у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

28.07.2023 року на адресу ВДВС надійшла заява ОСОБА_1 щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, в якій я просив скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений на забезпечення виконання рішення суду на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.03.2015 року.

11.08.2023 року надійшла відповідь, якою було відмовлено у задоволенні заяви скаржника.

10.11.2023 року на електронну пошту ВДВС у інтересах скаржника був відправлений адвокатський запит з проханням надати постанову про відкриття ВП про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат ВП з паролем доступу до АСВП, на який не надійшло жодної відповіді.

06.12.2023 року на поштову адресу ВДВС через ТОВ Нова Пошта був спрямований повторний адвокатський запит, на який 20.12.2023 року надійшла відповідь від 13.12.2023 року за вих. № 60729.

Отже, у зазначеній відповіді було повідомлено, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у 2018 році, тобто після повернення стягувачу виконавчого листа, в окремі виконавчі провадження не виділялась.

Також до відповіді на адвокатський запит були додані дві постанови: - про стягнення виконавчого збору; - про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Датовані 11 грудня 2023 року, тобто через п`ять з половиною років після повернення стягувачу виконавчого документа та за номером завершеного виконавчого провадження.

З наведеної відповіді вбачається, що 26.12.2019 року державним виконавцем, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (відсутність у боржника майна).

З наведеної відповіді вбачається, що 26.12.2019 року державним виконавцем, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (відсутність у боржника майна).

Згідно з ч. ч. 1, 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»:

«1. Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років…»

«5. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення..»

З наведеного вбачається, що з моменту повернення виконавчого документа стягувачу пройшло більш ніж 3 (три роки), а тому строк встановлений ст. 12 Закону для пред`явлення виконавчих документів до виконання є таким, що сплив.

Станом на день звернення з цією скаргою, виконавчий документ до Відділу ДВС повторно не надходив та на виконанні не перебуває.

Таким чином, нормами ч. 3 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу), у разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа (ч. 2 розділу VI).

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019р. у справі № 750/7050/17 зазначено: 21.6. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 затверджена Інструкція з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція №512/5).

Пунктом 2 розділу VI Інструкції №512/5 встановлено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа..

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 22.12.2022 року у справі № 645/6694/15-ц наведено наступний правовий висновок: У матеріалах справи відсутня інформація, що в період з 04 жовтня 2016 року (відкриття виконавчого провадження) і до 25 квітня 2017 року (повернення виконавчого листа), після спливу строку для добровільного виконання рішення суду, державний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі, передбаченою статтею 28 Закону № 606-XIV...

Отже, державний виконавець у порушення норм Закону № 606-XIV(стаття 28) та Закону № 1404-VIII (стаття 27) не виніс постанову про стягнення виконавчого збору...

Отже, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, провадження № 61-1980св21.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Отже, з урахуванням вимог скарги, суди під час її розгляду, встановивши обставини справи, дійшли помилкових висновків про відсутність підстав для її задоволення в частині зобов`язання державного виконавця зняти арешт з майна боржника, накладеного згідно з постановою державного виконавця від 25 квітня 2017 року за виконавчим провадженням № 52666374..

Суд погоджується з доводами скаржника, що протягом майже шести років за відсутності виконавчого провадження № 46677948 та майнових претензій до скаржника з боку стягувача, а також за відсутності постанови про стягнення виконавчого збору (винесена лише 11.12.2023р.), належне скаржнику майно перебуває під арештом, що в аспекті правової позиції Верховного Суду є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Держаний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме до: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з приписами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21.04.1999 №606-ХІV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем постанов про повернення виконавчих документів, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що наслідком завершення відповідного виконавчого провадження є зняття арешту з майна, накладеного для забезпечення реального виконання рішення.

Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на дату повернення виконавчого документа).

Повернення виконавчого документу стягувачу, з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків встановлених Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на дату повернення виконавчого документа).

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.ч 1, 2 ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області є такими, що підлягають задоволенню судом повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260-261, 447-451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області - задовольнити повністю.

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) стосовно незняття арешту з майна квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29236909, накладеного у виконавчому провадженні № 46677948.

Зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) зняти арешт з майна квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29236909, накладеного у виконавчому провадженні № 46677948.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала набирає законної сили у прядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Повна ухвала складена: 21.02.2024 року.

Суддя А.В. Янченко