Номер провадження: 22-ц/813/3603/24
Справа № 521/6386/23
Головуючий у першій інстанції Громік Д.Д.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Богданцевої Ірини Володимирівни, представника ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2023 року, постановленого під головуванням судді Громіка Д.Д., повний текст рішення складений 20 листопада 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року було розірвано. Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

26 лютого 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ, яким з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей, у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину починаючи з 14 лютого 2020 року до досягнення повноліття.

30 червня 2021 року Малиновським районним судом м. Одеси по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково та було змінено розмір суми аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , згідно судового наказу Малиновського районного суду міста Одеси, від 26 лютого 2020 року по справі № 521/2335/20 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України "Про державний бюджет" на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Постановою Одеського апеляційного суду від 18 березня 2022 року рішення було змінено та виключено з мотивувальної частини рішення суду посилання суду на пояснення неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В решті рішення залишено без змін. Позивач наголошує на тому, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з вересня 2022 року перейшов жити разом з матір`ю та сестрами за адресою АДРЕСА_1 , оскільки з батьком не склались взаємовідносини, було відсуне взаєморозуміння, що в решті призвело до того, що між батьком та дитиною остаточно розладналися сімейні відносини і дитина повернулась мешкати до матері. ОСОБА_5 знаходиться на повному утримані матері по теперішній час. 06 грудня 2022 року він разом з матерію та сестрами тимчасово покинув територію України, виїхавши у безпечне місце та отримав тимчасовий захист в Бельгії. Відповідач, станом на день звернення до суду не утримує ОСОБА_5 , взагалі будь яким чином не приймає участі у забезпеченні всіх своїх дітей, усувався від виконання своїх батьківських обов`язків. ОСОБА_1 самостійно утримає усіх дітей, забезпечує дітей усім необхідним, а саме повноцінним харчуванням, одягом, взуттям, речами для особистого розвитку. Діти знаходяться на повному матеріальному утриманні матері.

Таким чином, позивач вважає, що в зв`язку з тим, що на її утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів в більшому розмірі та просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого ЗУ «Про державний бюджет» на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дати надходження заяви до суду до досягнення ОСОБА_5 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 , у подальшому стягувати аліменти на утримання дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , у подальшому стягувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Богданцева І.В., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги адвокат Богданцева І.В., представник ОСОБА_1 зазначила, що підставою зміни розміру аліментів у бік їх збільшення є не факт зміни фінансового стану відповідача, а факт зміни сімейних обставин, а саме зміни сином Давидом місця проживання разом з матір`ю.

Щодо доходу у вигляді щомісячної грошової допомоги у державі Бельгії апелянт зазначила, що у Бельгії отримала тимчасовий колективний захист, і тому вказані кошти не є її доходом, а є виключно соціальною допомогою що має тимчасовий характер.

Також апелянт зазначила, що факт отримання дитиною грошових коштів, які відповідач почав надсилати після отримання позову виключно на картковий рахунок на ім`я дитини, не є сплатою аліментів, які стягуються на користь матері з якою проживає син.

Відзиву до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 липня 2020 року було розірвано.

Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

26 лютого 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ, яким з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину починаючи з 14лютого 2020 року до досягнення повноліття.

09 лютого 2023 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси було виправлено допущені описки у зазначеному судовому наказі.

30 червня 2021 року Малиновським районним судом м. Одеси по справі № 521/16165/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, та було змінено розмір суми аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , згідно судового наказу Малиновського районного суду міста Одеси, від 26 лютого 2020 року по справі № 521/2335/20 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України "Про державний бюджет" на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення повноліття.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року також було встановлено, що фактичним місцем проживання ОСОБА_5 з квітня 2020 року є: АДРЕСА_2 , де він проживає разом зі своїм батьком: ОСОБА_2 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 березня 2022 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року було змінено та виключено з мотивувальної частині рішення суду посилання суду на пояснення неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В решті рішення залишено без змін.

Судом також встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що позивач разом із трьома дітьми, через збройну агресію з боку російської федерації, у грудні 2022 року виїхала за межі території України та на даний час перебуває у Бельгії, де існує програма захисту для біженців з України та отримали тимчасовий захист, а також щомісячну грошову допомогу, яка виплачується як позивачці так і дітям.

Відповідно до копій платіжних доручень, наданих представником відповідача, які датовані з травня 2023 року по листопад 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 щомісячно перераховує ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 8000 гривень.

Факт грошових переказів ОСОБА_5 з боку відповідача у період з травня місяця 2023 року представником позивача у судовому засіданні суду першої інстанції не заперечувався.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що не знайшли свого підтвердження посилання позивача що ОСОБА_5 перебуває на її повному матеріальному утриманні та відсутністю доказів відносно покращення матеріального становища відповідача з моменту винесення рішення про визначення розміру аліментів покращилось, що може давати підстави для збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів з такими висновками погоджується у повному обсязі, з наступних підстав.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Як передбачено п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог, за відсутністю доказів перебування ОСОБА_5 на повному матеріальному утриманні позивача.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги адвоката Богданцевої І.В., представника ОСОБА_1 про те, що з вересня 2022 року ОСОБА_5 перейшов жити разом з матір`ю та сестрами, оскільки взаємовідносини між ним та батьком не склалися та на даний час знаходиться на повному утриманні матері не підтверджуються матеріалами справи, оскільки рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року встановлено місце проживання ОСОБА_5 з квітня 2020 року за адресою АДРЕСА_2 , де він проживає разом з батьком ОСОБА_2 . Встановлення даного факту стало підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 згідно судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2020 року на користь ОСОБА_1 з 1/2 частин усіх видів його заробітку на 1/3 частину усіх видів його заробітку. На даний час рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року має законну силу та не скасовано. Крім того, посилання адвоката Богданцевої І.В., представника ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_5 перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки спростовуються копіями квитанцій щодо грошових переказів з боку відповідача адресованих ОСОБА_5 .

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Богданцевої Ірини Володимирівни, представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 05 березня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова