ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року про повернення зустрічної позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

08 листопада 2023 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, виклала вимогу про скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що правові підстави для повернення зустрічної позовної заяви відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2 заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , просив її залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту ухвали, яка оскаржена, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції вважав спільний розгляд первісного та зустрічного позову недоцільним, оскільки правові підстави та предмети первісного і зустрічного позовів різні, регулюються різними нормами матеріального права, мають різний предмет доказування, а тому вказані позови не є взаємопов`язаними.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною другою статті 193 ЦПК України передбачено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову шляхом подання зустрічного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Суд приймає зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, якщо вони прямо взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним. Взаємний зв`язок як умова для прийняття зустрічного позову має місце у випадку, якщо вимоги відповідача і позивача виникають з одних правовідносин і коли на обґрунтування тієї й іншої вимоги наводяться спільні факти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду, взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

У постановах Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 910/18778/20, від 22 квітня 2019 року у справі № 914/2236/18 зазначено, що суд позбавлений широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову; умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, за якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову, та виникнення позовів з одних правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 908/1688/20 вказано, що зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому: а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору; взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; в) задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову; подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Отже, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів та доцільність їх спільного розгляду може виявлятись у такому: повністю чи частково співпадають підстави обох позовів (фактичні обставини); при цьому правові підстави цих позовів можуть бути різними; для підтвердження підстав позову сторонами (позивачем за первісним позовом і відповідачем за зустрічним) надані переважно або частково одні ті самі докази; вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись (при цьому предмети та підстави таких позовів можуть бути не пов`язаними, доцільність розгляду в одному провадженні спрямована на процесуальну економію, уникнення процедури примусового виконання одночасно двох судових рішень); задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову; спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору/спорів між сторонами.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

Постановлюючи ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції не визначився із тим, чи дотримано останньою процесуальних строків, визначених частиною першою статті 193 ЦПК України, та не навів мотивів, з яких він виходив повертаючи зустрічний позов, зокрема, не зазначив, які ж саме позовні вимоги заявлено сторонами та які правовідносини з них витікають, обмежившись загальним посиланням на недоцільність об`єднання вказаних позовних заяв.

Так, первісний позов ОСОБА_2 обґрунтований, зокрема, тим, що до його гаражу примикає нежиле приміщення АДРЕСА_1 , яким як йому відомо користується ОСОБА_1 у весь час з моменту, коли він набув право власності на гараж, тобто з 2011 року. Оскільки нежиле приміщення знаходиться в аварійному стані та руйнує його гараж, останній звернувся з позовними вимогами про зобов`язання ОСОБА_1 привести у відповідність до Державних будівельних норм України нежитлове приміщення № 15А, яке розташовано по АДРЕСА_2 , яке примикає до гаражу, що знаходиться по АДРЕСА_3 , (гараж літ. А-2), шляхом капітального, відновлювального ремонту нежитлового приміщення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 обґрунтований тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на нежитлове приміщення № 15А, яке розташоване по АДРЕСА_2 , яке примикає до гаражу, що знаходиться по АДРЕСА_3 , (гараж літ. А-2), право власності за будь-ким не зареєстровано, визначити кому належить нежитлове приміщення неможливо. ОСОБА_1 здійснює поточний ремонт, відкрито безперервно володіє нежилим приміщенням № 15А, яке розташоване по АДРЕСА_2 , яке примикає до гаражу, що знаходиться по АДРЕСА_3 , (гараж літ. А-2) з 1990 року, добросовісно користується нежитловим приміщенням, а тому вважає, що набула право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Отже, правовідносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли з приводу права володіння та користування нежилим приміщенням АДРЕСА_1 , яке примикає до гаражу, що знаходиться по АДРЕСА_3 .

Наведене свідчить, що обидва позови взаємопов`язані та спільний їх розгляд є доцільним.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За викладених обставин, ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року про повернення зустрічної позовної заяви підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259,268,374,379,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року про повернення зустрічної позовної заяви скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19 березня 2024 року.

Судді: