Справа № 585/386/24
Номер провадження 2/585/330/24
У Х В А Л А

22 лютого 2024 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області Цвєлодуб Г.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А:

29.01.2024 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який було укладено 01 лютого 2023 року у м.Мукачево, Закарпатської області.

Суд, вирішуючи питання про відкриття провадження по справі прийшов до висновку, що вищевказана позовна заява підлягає направленню за підсудністю, виходячи з такого.

Так, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порядок визначення територіальної підсудності цивільних справ закріплений в статтях 26-29 ЦПК України, відповідно до яких підсудність визначається за предметними і територіальними ознаками.

За загальним правилом, згідно ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Крім того, згідно ч.2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Як підставу для звернення із вказаним позовом саме до Роменського міськрайонного суду Сумської області позивачем, із посиланням на ч.2 ст. 28 ЦПК України, було зазначено про те, що вона разом із дітьми фактично проживає у АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про встановлення місця фактичного проживання дітей від 24.01.2024 р.

У зв`язку із зазначеним, для уточнення підстав подання позову до Роменського міськрайонного суду Сумської області, ухвалою суду від 30.01.2024 року вказану позовну заяву було залишено без руху, із наданням строку на усунення недоліків позовної заяви.

Відповідною ухвалою було роз`яснено позивачу про те, що з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування можуть звертатися особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як ВПО. В свою чергу, особи, які не стали на облік як ВПО мають звертатись з позовами до судів, на яких була визначена територіальна підсудність судів, які залишаються в зоні бойових дій чи в окупації.

Крім того, 30.01.2024 р. у порядку, передбаченому ч.1 ст. 187 ЦПК України, до Державної міграційної служби України було направлено запит з метою встановлення місця реєстрації відповідача.

14.02.2024 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, згідно якої остання вказувала про те, що хоча вона та її діти не отримали статусу ВПО внаслідок відмови у реєстрації органом місцевого самоврядування.

У той же час позивач з 01.01.2024 р. перебуває на обліку в УСЗН Роменської міської ради Сумської області та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченої сім`ї, що, на її думку, посвідчує право звернутись до суду за місцем фактичного перебування згідно ч.2 ст. 28 ЦПК України.

Згідно відповіді Департаменту з питань громадянства ДМСУ, яка надійшла до суду 21.02.2024 р., ОСОБА_2 (відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до позовної заяви та долучених документів позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована у АДРЕСА_3 , та на її утриманні перебувають малолітні діти.

Позивач як підставу для визначення місцевого суду за територіальною підсудністю обрала частину 2 статті 28 ЦПК України, яка надає їй право подати позов про розірвання шлюбу за зареєстрованим місцем проживання чи перебування у разі, якщо на її утриманні є малолітні або неповнолітні діти.

Статус внутрішньо переміщеної особи ані позивач, ані діти, які перебувають на її утриманні не отримували.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі № 409/2636/17 (провадження № 61-1188св19) викладено такий висновок: «Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, відповідачі у якій зареєстровані на непідконтрольній території України, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»».

Вказаний висновок є релевантним для застосування при визначенні підсудності справ, якщо не тільки відповідач, а й позивач зареєстровані на непідконтрольній території України, адже такий принцип покликаний забезпечити рівність усіх учасників процесу, та розгляд справи належним судом.

Враховуючи наведені вище положення законодавства, а також вказаний висновок Верховного Суду щодо застосування норми права, суддя доходить висновку, що якщо позивач звертається до суду з позовом на підставі положень ч.2 ст. 28 ЦПК України, то він має довести право на звернення до суду за місцем свого проживання чи перебування шляхом надання довідки про взяття на облік ВПО, в якій зазначено його фактичне місце проживання на момент подання позову, яке за територіальним принципом розподілу адміністративно-територіальної одиниці віднесено до територіальної підсудності суду, до якого подано відповідний позов.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) суд «встановлений законом» має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.

Показовим у цьому сенсі є рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04), у пункті 24 якого йдеться про те, що фраза «встановлений законом» стосується не лише правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76).

Виходячи із встановленого, навіть з урахуванням правил альтернативної підсудності, вказана цивільна справа не підсудна Роменському міськрайонному суду Сумської області.

При цьому, місцевим судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача є Каланчацький районний суд Херсонської області.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя рішенням від 30.05.2023 № 566/0/15-23 змінила територіальну підсудність судових справ на Великоолександрівський районний суд Херсонської області

Оскільки позивач звертається із позовом, декларуючи своє право ініціювати позов до місцевого суду за правилами альтернативної підсудності, встановленими ч. 2 ст. 28 ЦПК України, тому така позовна заява підлягає передачі за підсудністю до Великоолександрівського районного суду Херсонської області

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Крім того, недотримання правил юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Згідно ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленомустаттею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст.28, п. 1 ч. 1 ст. 31, ст. 260 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, направити за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Великоолександрівського районного суду Херсонської області

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 15-ти денний строк, з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ