1Справа № 335/1656/22 2/335/47/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Алейнікова Наталія Олексіївна, про визнання недійсними довіреності та договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2022 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Алейнікова Н.О., ОСОБА_5 , в якому просила визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений ОСОБА_6 , як дарувальником, на користь ОСОБА_4 , як обдарованої, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Алейніковою Н.О. 07.10.2021 за № 2337, та скасувати державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , який був батьком позивача ОСОБА_7 . Про смерть батька позивач дізналася лише 17.11.2021 від дружини батька ОСОБА_5 .

За життя ОСОБА_6 був схильний до зловживання алкогольними напоями. Ця схильність призводила до того, що в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 втрачав координацію рухів, падав та отримував важкі травми.

06.03.2002 ОСОБА_6 внаслідок одного з таких падінь отримав важку відкриту черепно-мозкову травму. Після тривалого лікування йому було визначено ІІІ групу інвалідності і він був вимушений звільнитися з роботи.

У власності ОСОБА_6 перебувала двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку було придбано ним на кошти, подаровані його батьком ОСОБА_8 .. В зазначеній квартирі ОСОБА_6 проживав разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 .

З 2015 року і до моменту смерті ОСОБА_6 позивач регулярно відвідувала його, а коли він через свої падіння і травмування потрапляв до лікарень, піклувалася про його лікування, харчування, допомагала повернутися з лікарень додому. Натомість, співмешканка ОСОБА_6 ОСОБА_5 не сприяла лікуванню ОСОБА_6

ОСОБА_6 за життя обіцяв позивачеві, що після смерті залишить їй належну йому квартиру.

У 2018 році ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 .

З 2019 року ОСОБА_5 почала чинити позивачеві перешкоди у спілкуванні з батьком, заборонивши останньому запрошувати до дому позивача. З того часу позивач мала можливість відвідувати батька лише тоді коли він перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

8 вересні 2021 року ОСОБА_6 під час телефонної розмови з позивачем скаржився на погіршення стану свого здоров`я, неспроможність самостійно підвестися з ліжка, постійні болі. Після цього він перестав дзвонити позивачеві відповідати на її телефонні дзвінки.

11.11.2021 позивач від ОСОБА_5 дізналася, що батько помер в кінці жовтня 2021 року.

В листопаді 2021 року позивач дізналася, що належна ОСОБА_6 квартира була відчужена на користь відповідача ОСОБА_4 на підставі договору дарування № 2337 від 07.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Алейніковою Н.О.

На переконання позивача, зазначений правочин вчинений ОСОБА_6 під впливом тяжких для нього обставин. Оскаржуваний правочин вчинений ОСОБА_6 через бажання сторонніх осіб позбавити її спадщини після смерті батька, який знаходився під впливом тяжкої обставини, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 233 ЦК України.

Одночасно з позовною заявою представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просив суд накласти арешт на вищезазначену квартиру.

Ухвалою судді від 21.02.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено позивачеві строку для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом розмірі.

Ухвалою суду від 21.02.2022 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто позивачеві без розгляду.

27.06.2022 представником позивача усунуті недоліки позовної заяви шляхом подання до суду позовної заяви, яка містить одну вимогу немайнового характеру - визнання недійсним договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений ОСОБА_6 , як дарувальником, на користь ОСОБА_4 , як обдарованої, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Алейніковою Н.О. 07.10.2021 за № 2337. Також представником позивача повторно подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просив накласти арешт на вищезазначену квартиру.

Ухвалою суду від 28.06.2022 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, накладено арешт на спірну квартиру.

Ухвалою судді від 01.07.2022 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (в редакції, поданій до суду 27.06.2022), відкрито провадження в справі, розпочато в справі підготовче провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, за клопотанням представника відповідача витребувані докази.

24.08.2022 приватним нотаріусом ЗМНО Алейніковою Н.О. подані до суду пояснення на позовну заяву, в яких третя особа заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 . Заперечення третьої особи обґрунтовані тим, що 01.10.2021 до приватного нотаріуса звернулася відповідач ОСОБА_4 ,яка повідомила, що ОСОБА_6 бажає подарувати їй належну йому квартиру. Також відповідач повідомила нотаріусові, що ОСОБА_6 з ліжка не підіймається та не може поставити підпис. Склавши текст довіреності, нотаріус з відповідачем поїхали до місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час посвідчення довіреності нотаріусом було встановлено особу ОСОБА_6 , роз`яснено останньому, що після укладення довіреності від його імені може бути укладений договір дарування та його квартира буде належати іншій особі ОСОБА_4 . Після роз`яснення ОСОБА_6 змісту ст.ст. 717, 722 ЦК України. останній повідомив, що бажає надати довіреність, представником просив вказати його дружину ОСОБА_5 .

Під час посвідчення довіреності ОСОБА_6 лежав в ліжку, поводив себе адекватно, відповідав на запитання нотаріуса, назвав своє ім`я, дату народження, місце реєстрації, повідомив, що хоче подарувати належну йому квартиру ОСОБА_4 .. Також ОСОБА_6 повідомив нотаріусові, що у зв`язку із хворобою він не може поставити підпис на довіреності.

В результаті проведеної розмови та після роз`яснення ОСОБА_6 наслідків посвідчення довіреності нотаріус переконалася в тому, що останній в дієздатності не обмежений, перебуває в здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміє значення свої дій, бажає реального їх настання, тому підстав для відмови у вчинені нотаріальної дії не було. Текст довіреності було зачитано нотаріусом Кіхтенку М.М. та за його дорученням підписаний ОСОБА_9 у присутності нотаріуса.

07.10.2021 нотаріусом був посвідчений договір дарування спірної квартири за р. № 2337. Сторонами договору були ОСОБА_6 , від імені якого на підставі вищезазначеної довіреності діяла ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 .

Для укладення договору ОСОБА_5 були надані нотаріусу всі необхідні документи. Нотаріусом були встановлені особи представника дарувальника та обдарованої, їх дієздатність, перевірені повноваження представника дарувальника, відсутність заборон відчуження або арешту квартири. При посвідчені договору дарування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміли значення свої дій та діяли добровільно. Отже, підстав для відмови у вчинені нотаріальної дії у нотаріуса не було.

До пояснень нотаріусом додано належним чином засвідчену копію оскаржуваного договору дарування квартири (а.с. 121 123).

Ухвалою суду від 29.08.2022 за клопотанням представника позивача продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

31.08.2022 з КНП «Міська лікарня № 10» ЗМР надійшла витребувана судом інформація.

08.10.2022 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне.

Позивачем не доведено, що ОСОБА_6 подарував належну йому квартиру відповідачеві під впливом тяжких обставин. Більше того, позивачем не зазначено під впливом яких саме тяжких обставин перебував ОСОБА_6 . Також позивачем не доведено, що ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення свої дій та не міг керувати ними, вчиняючи оспорюваний правочин. Волевиявлення ОСОБА_6 було вільним та відповідало його внутрішній волі.

18.10.2022 з КНП «Міська лікарня № 6» ЗМР надійшла витребувана судом інформація (т. 1 а.с. 159).

20.10.2022 третьою особою ОСОБА_5 подані пояснення щодо позову, в яких остання просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на те, що волевиявлення ОСОБА_6 на вчинення оспорюваного договору було вільним. Померлий не хотів залишати квартиру позивачеві.

26.10.2022 представник позивача подав до суду заяву про зміну предмета позову, оформлену як заяву про збільшення розміру позовних вимог. В заяві представник позивача зазначив, що після ознайомлення з поясненнями приватного нотаріуса ЗМНО Алейнікової Н.О. у позивача виникла необхідність у додатковому оспорюванні довіреності від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , посвідченої третьою особою 01.10.2021 за реєстровим номером 2169, 2170.

З огляду на викладене, позивач доповнив позовні вимоги новою вимогою про визнання недійсною довіреності від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчено приватним нотаріусом ЗМНО Алейніковою Н.О. 01.10.2021 за реєстр. № 2169, 2170. У зв`язку зміною предмета спору представник позивача просив залучити ОСОБА_5 до участі в справі як співвідповідача (т. 1 а.с. 180 187).

Ухвалою суду від 17.11.2022 прийнято заяву позивача про зміну предмета спору, залучено до участі в справі як співвідповідача ОСОБА_5 , встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, відкладено підготовче засідання. Цією ж ухвало за клопотанням представника позивача витребувані додаткові докази.

14.12.2022 від третьої особи надійшла витребувана судом фотокопія оскаржуваної довіреності (т. 1 а.с. 218).

23.12.2022 КНП «Міська лікарня № 10» ЗМР надало витребувану судом медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_6 № 249-118.

21.03.2023 КНП «Міська лікарня № 6» ЗМР подало витребувану судом медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 21.03.2023 за клопотанням представника позивача витребувано у третьої особи докази та відкладено підготовче засідання.

Третьою особою 03.04.2023 подані до суду фотокопії витребуваних судом документів.

Ухвалою суду від 24.05.2023 за клопотанням представника позивача призначено посмертну судово-медичну експертизу, провадження в справі зупинено на час проведення експертизи. На вирішення експертам поставлено питання: Чи мав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент вчинення правочину станом на 01 жовтня 2021 року підтверджене захворювання, яке перешкоджало йому підписувати документи, зокрема рухати правою та/або лівою рукою, щоб здійснити підпис на документі, а саме на довіреності від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Алейніковою Н.О. 01.10.2021, зареєстровано в реєстрі за №2169, 2170, та/або значну або повну втрату зору, що унеможливлювало виконання підпису на зазначеному документі?

21.07.2023 до суду надійшов висновок експерта (т. 2 а.с. 29 40).

Ухвалою суду від 24.07.2023 поновлено провадження в справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 06.10.2023 за клопотанням позивача та її представника витребувано у органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть відповідача ОСОБА_5 , у підготовчому засіданні оголошено перерву.

23.10.2023 до суду з Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану надійшла витребувана судом копія актового запису про смерть ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 01.11.2023 провадження в справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 закрито у зв`язку із смертю останньої; закрито підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду по суті; за заявою представника відповідача викликано для допиту яку свідків позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Ухвалою від 08.12.2023 задоволено заяву представника відповідача про виклик до суду як свідка ОСОБА_11 та прийнято відмову позивача від виклику свідка ОСОБА_10 .

Ухвалою суду від 16.01.2024, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято відмову представника позивача від подальшого виклику для допиту як свідка ОСОБА_9 .

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Допитана як свідок позивач суду пояснила, що вона є дочкою ОСОБА_6 . Останній залишив її з матір`ю коли позивачеві було п`ять років. З 1987 року до 2015 року вони з батьком рідко спілкувалися через те, що він зловживав алкоголем та вів аморальний спосіб життя.

З 2015 року вони почали спілкуватися частіше, проте стосунки між ними були напруженими, оскільки дружина ОСОБА_6 . ОСОБА_5 була проти їх спілкування.

Спірну квартиру ОСОБА_6 придбав у 2002 році за кошти, які йому подарував його батько ОСОБА_8 .

З 2015 року оригінали правовстановлюючих документів на квартиру батька передували на зберіганні у позивача, оскільки вона побоювалася того, що його можуть ошукати.

Після смерті батька позивач дізналася, що він подарував квартиру відповідачеві, з якою вона незнайома.

Представник відповідача заперечував проти позову, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. На переконання представника відповідача, підстави для визнання недійсними оскаржуваних позивачем правочинів відсутні. ОСОБА_6 усвідомлено подарував належну йому квартиру відповідачеві, з якою в нього були теплі стосунки. Померлий бажав щоб відповідач могла продати подаровану ним квартиру та витрати отримані від продажу кошти на дороговартісне лікування її малолітньої дитини.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_6 .

05.12.2002 ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_2 .

07.10.2021 ОСОБА_6 подарував вищезазначену квартиру відповідачеві ОСОБА_4 . При цьому, договір дарування від імені ОСОБА_6 укладено ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ЗМНО Алейніковою Н.О. 01.10.2021 за реєстровими номерами 2169, 2170 (т. 1 а.с. 218).

Зазначену довіреність в присутності нотаріуса та ОСОБА_6 за дорученням останнього підписано ОСОБА_9 .

На моменту ухвалення судом рішення спірна квартира перебуває у власності відповідача ОСОБА_4 .

Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Підпис у договорі - це дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що підпадає під поняття «правочин» (стаття 202 ЦК України), і стверджує про волевиявлення сторони.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктами 5-6 глави 9 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тобто основним юридичним фактом, що підлягає встановленню судами, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договору.

Законодавством України на особу, яка вчиняє нотаріальну дію, не покладено обов`язок перевіряти наявність фізичної вади або хвороби, яка перешкоджає особі підписати власноруч документ та прочитати його, перевіряти медичні документи, що свідчать про наявність зазначених обставин. Про наявність таких вад та хвороб, що перешкоджають прочитати та підписати документ особі, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус дізнається зі слів такої особи. Нотаріус перед вчиненням нотаріальної дії має встановити особу, яка звернулася за її вчиненням, та її дієздатність. У разі сповіщення про вади, зокрема, зорові, особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має вжити відповідних заходів - допустити до підпису рукоприкладача, визначеного особою яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами (частина третя статті 244 ЦК України).

Видача довіреності є одностороннім правочином, який повинен відповідати загальним вимогам, передбаченими статтею 203 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту оспорюваної довіреності вбачається, що ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_5 подарувати ОСОБА_4 від його імені належну йому квартиру. Нотаріусом було роз`яснено ОСОБА_6 юридичне значення та наслідки вчинення цієї дії.

У зв`язку зі станом здоров`я ОСОБА_6 за його дорученням довіреність була підписана ОСОБА_9 у присутності довірителя та нотаріуса за місцем проживання довірителя: АДРЕСА_1 .

З наданих суду медичних карток, висновку експерта № 1130/к від 17.07.2023 (т. 2 а.с. 29 40), показань позивача та свідка ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_6 щонайменше 11 останніх років життя мав низку захворювань, систематично травмувався, перебував на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я.

З висновку експерта вбачається, що безпосереднього медичного обстеження ОСОБА_6 в день видачі ним довіреності (01.10.2021) не проводилося, тому комісія при відповіді на питання, поставлені судом в ухвалі про призначення експертизи, виходила із результатів обстеження які є найбільш хронологічно наближеними до зазначеної дати. На момент хронологічного обстеження ОСОБА_6 , проведеного 10.08.2011, суттєвого зниження чи втрати зору за умови оптичної корекції не зафіксовано. При динамічному досліджені неврологічного стану ОСОБА_6 , проведеного в останній раз 24.01.2020, порушень м`язового тонусу, сили та, як наслідок, здатності до активних рухів немає. З огляду на викладене, будь-яких змін з боку функції кінцівок, які б перешкоджали здатності ОСОБА_6 до активних рухів руками (зокрема з метою здійснення підпису на документі) в наданих в розпорядження експертів документах - не виявлено.

Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Оцінюючи висновок експерта разом з іншими доказами, суд доходить висновку, що його (висновок експерта) не можна вважати достатнім для спростування того, що в моменту видачі довіреності 01.10.2021 ОСОБА_6 мав фізичні вади або хвороби, що перешкоджали йому прочитати та власноручно підписати оскаржувану довіреність, оскільки експерти, відповідаючи на поставлені судом питання виходили із результатів медичних обстежень ОСОБА_6 , проведених за 10 років (щодо зору) та за 1 рік (щодо здатності активних рухів руками) до моменту вчинення ним оскаржуваного правочину.

При цьому, з показань позивача, допитаної як свідка, та показань свідка ОСОБА_11 судом встановлено, що за останні 11 років стан здоров`я ОСОБА_6 істотно погіршився. Позивач суду повідомила, що ОСОБА_6 з 2019 року не міг пересуватися без сторонньої допомоги, а в серпні 2021 року він їй повідомив, що не може самостійно піднятися з ліжка. Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що у ОСОБА_6 був дуже поганий зір. При цьому, свідок ОСОБА_12 не спілкувалася з померлим протягом останнього року його життя, а позивач з 2019 року спілкувалася з ОСОБА_6 виключно телефоном, отже не володіють достовірними відомостями щодо стану здоров`я ОСОБА_6 на момент видачі ним довіреності.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач належними та достатніми доказами не спростувала обставини укладення оспорюваної довіреності.

Отже, оспорювана довіреність посвідчена з дотриманням вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочин, про визнання якого недійсним заявлені вимоги з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Підставами визнання правочину недійсним за статтею 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Тобто для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів; відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України.

Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 712/4728/16-ц (провадження № 61-21177св18), від 07 листопада 2018 року у справі № 216/6077/14-ц (провадження № 61-13459св18), від 05 травня 2020 року у справі № 462/3280/17 (провадження № 61-5148св19), від 12 березня 2021 року у справі № 295/17488/15-ц (провадження № 61-9960св19), від 29 березня 2021 року у справі № 369/13272/18-ц (провадження № 61-19054св20) та від 10 серпня 2021 року у справі № 754/16129/17 (провадження № 61-6436св21), від 23 листопада 2022 року у справі № 522/6715/16 (провадження № 61-546св21), що свідчить про усталену судову практику щодо вирішення питання застосування правового механізму, передбаченого статтею 233 ЦК України.

У постановах Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі № 369/13272/18-ц (провадження № 61-19054св20), від 10 серпня 2021 року у справі № 754/16129/17 (провадження № 61-6436св21) та від 15 листопада 2021 року у справі № 149/1962/20 (провадження № 61-11553св21) зазначено, що за договором дарування обдарований безвідплатно набуває у власність майно і цим правочином не встановлюється обов`язок обдарованого вчинити або не вчиняти на користь дарувальника або іншої особи будь-яку дію, а отже правочин не може вчинятися на вкрай невигідних умовах з огляду на те, що цей правочин не є оплатним.

З медичної документації, висновка експерта, пояснень сторін та показань свідків вбачається, що ОСОБА_6 щонайменше останні 11 років життя мав ряд хронічних захворювань, а оспорюваний договір дарування був укладений в жовтні 2021 року, тому відсутні підстави вважати, що оспорюваний правочин укладено саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин, викликаних хворобою.

Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 березня 2023 року у справі № 686/2093/20 (провадження № 61-5435св22).

Підсумовуючи вищезазначене, суд констатує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що оспорювані нею правочини вчинені ОСОБА_6 на вкрай невигідних для нього умовах під впливом тяжких обставин.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_13 задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо вжитих під час розгляду справи заходів забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Частиною 9 ст. 158 ЦПК України передбачено, що у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З урахуванням вищевикладеного, вжиті судом заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Питання щодо розподілу судових витрати не вирішується, оскільки відповідач доказів понесення нею витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд не надала, із заявою про намір подати такі докази після ухвалення судом рішення до суду не зверталася.

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Алейнікова Наталія Олексіївна, про визнання недійсними довіреності та договору дарування відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2022 року, знявши арешт з квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених уч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .;

Третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Алейнікова Наталія Олексіївна, адреса: 69001, м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 18/1.

Повне рішення складене 20.02.2024.

Суддя А.В. Стеценко