Провадження № 2/537/202/2024
Справа № 537/4573/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2024 в м. Кременчуці Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Фадєєвої С.О. за участю секретаря судових засідань Малахової К.Р., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 адвоката Черкавського Ю.С., відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 537/4573/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою, де просила суд ухвалити рішення, яким визнати за відповідачем ОСОБА_3 право власності на автомобіль «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль та стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію вартості частини автомобіля «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 145626 грн. 80 коп. Також просила стягнути з відповідача на її користь витрати зі сплати судового збору, витрати вартості послуги проведення оцінки автомобіля «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та витрати на правничу допомогу.

На обґрунтування позову зазначила, що з 16.11.2011 вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею. За час шлюбу ними було придбано автомобіль «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого згідно звіту з визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу складає 291253 грн. 60 коп. Після розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3 не було досягнуто згоди про поділ автомобіля, а тому вона вимушена звернутися до суду. Оскільки транспортний засіб є неподільною річчю, просила суд припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості частини автомобіля.

13.02.2024 відповідачем подано до суду заяву про визнання позову, в якій ним зазначено, що заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.08.2023 шлюб між ним та позивачкою було розірвано. На сьогоднішній день їх спільні неповнолітні діти проживають з позивачкою та він за рішенням суду сплачує на утримання дітей аліменти. Вказав, що дійсно за час перебування у шлюбі вони з позивачкою придбали автомобіль «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначив, що він визнає позовні вимоги про визнання за ним права власності на автомобіль «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , припинення права спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації вартості частки автомобіля, яка складає 145626 грн. 80 коп. на користь позивачки. Заявлені позивачем судові витрати просив стягнути солідарно.

Позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у тексті позову. Вказала, що іншого спільного сумісного майна, яке б підлягало поділу, немає.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача ОСОБА_2 адвокат Черкавський Ю.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 визнав позовні вимоги у повному обсязі. Не заперечував, що автомобіль є спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 , погодився з вартістю транспортного засобу, визначеною позивачкою. Понесені позивачем судові витрати просив стягнути солідарно.

Суд, вислухавши позивача, її представника, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 16.09.2011 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області за актовим записом № 420 між сторонами, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладено шлюб, який розірваний заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.08.2023. Рішення набрало законної сили 01.09.2023, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Під час перебування сторін у шлюбі ними був придбаний автомобіль «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно з свідоцтвом про реєстарію транспортного засобу, був зареєстрований 11.02.2020 на праві власності за ОСОБА_3 . Відповідно до звіту № 11-05-23 «Про оцінку колісного транспортного засобу «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 » від 11.05.2023 ринкова вартість вказаного автомобіля станом на дату оцінки становить 291253 грн. 60 коп.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (стаття 68 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В силу ч.1 ст. 70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом; при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Згідно ч.4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Як виснував Верховний Суд у постанові Великої Палати від 08.02.2022 у справі № 209/308520 вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду, підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України також не вимагає.

Отже, судом встановлено, що автомобіль «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаний сторонами у період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Ринкова вартість вказаного автомобіля станом на дату оцінки становить 291253 грн. 60 коп., з чим погоджуються обидві сторони. Сторони також погоджуються, що майно, яке є предметом поділу, має більше значення для відповідача. Позивачка ОСОБА_2 не заперечує у порядку поділу цього майна залишити автомобіль у власності відповідача ОСОБА_3 з компенсацією їй 1/2 частки вартості транспортного засобу.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід виділити у власність відповідача ОСОБА_3 автомобіль «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію вартості частини автомобіля «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, у розмірі 145626 грн. 80 коп. При цьому суд вважає помилковим формулювання вимоги позивачки як визнання права власності на автомобіль за позивачем. За змістом позовної заяви позивач просить саме виділити транспортний засіб у власність відповідача, як неподільну річ, зі сплатою компенсації на її користь. Унаслідок виділення транспортного засобу у власність відповідачеві і стягнення компенсації на користь позивача право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту (п.40 постанови Великої Палати ВС від 08.02.2022 у справі № 209/308520), а тому у її задоволенні слід відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд приходить до наступних висновків.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 133 ЦПК України). За змістом пунктів 1, 2 і 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, у позовах про визнання права власності - вартістю майна, а у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. З матеріалів справи вбачається, що позов містить три позовні вимоги, а саме: визнання права власності (виділ у власність) на автомобіль за відповідачем; припинення права спільної сумісної власності на автомобіль; стягнення грошової компенсації вартості частини автомобіля. Всі вимоги є вимогами майнового характеру (п.78 постанови Великої Палати ВС від 08.02.2022 у справі № 209/308520), однак відповідачем був сплачений судовий збір лише за одну вимогу, а саме за вимогу про стягнення грошової компенсації вартості частини автомобіля у розмірі 1456 грн. 27 коп., за дві інші позовні вимоги позивач мала сплати судовий збір по 2912 грн. 54 коп. за кожну вимогу.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом також береться до уваги, що ціна позову складає 728134 грн. (291253,60*2+145626,80) позовні вимоги задоволено на 60% (728134:100=436880,4:х, х=60), у задоволенні 40% позовних вимог відмовлено (728134:100=291253,60:х, х=40). Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що слід стягнути на користь позивачки з відповідача 50 % сплаченого нею до бюджету судового збору (за задоволену вимогу про стягнення грошової компенсації) в розмірі 728 грн. 14 коп. та на користь держави з відповідача 1456 грн. 27 коп. судового збору (за задоволену вимогу про виділення майна у власність(50% від 2912,54= 1456,27). Також слід стягнути з позивачки на користь держави 2184 грн. 40 коп. судового збору (2912,54 грн. - сума судового збору, що мала нею бути сплачена при подачі позову до суду, за вимогу, у задоволенні якої судом відмовлено, мінус 728,14 грн. - сума, що повинна компенсуватися з державного бюджету у зв`язку з визнанням позову відповідачем).

В силу п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до позову надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 20.10.2023, акт приймання-передачі виконаної роботи до договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 20.10.2023 на суму 3000 грн.; платіжна інструкція про сплату позивачкою 3000 грн. витрат на праву допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру. Клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідач не заявляв, хоча судом йому роз`яснювалося таке право.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі частково задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 60 %, слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 1800 грн. витрат на правову допомогу та 2688 грн. витрат на проведення оцінки автомобіля.

Керуючись ст.ст. 2,4,12,76-81,89,137, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , що перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини автомобіля «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, у розмірі 145626 грн. 80 коп.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2688 грн. витрат на проведення оцінки автомобіля «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, та 1800 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 728 грн. 14 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 2184 грн. 40 коп.судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1456 грн. 27 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повний текст рішення складено 19.02.2024