Справа № 513/402/24
Провадження № 2-о/513/56/24
Саратський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

20 березня 2024 року Суддя Саратського районного суду Одеської області Бучацька А.І., вивчивши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має неповнолітніх дітей та встановлення факту, що має юридичне значення,

У С Т А Н О В И Л А:

07 березня 2024 року заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з заявою, в якій просять:

розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 115;

встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 29 лютого 2024 року місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлюється з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є підставою вважати, що батько ОСОБА_1 самостійно виховує дитину.

Заяву обґрунтували тим, що з 13 вересня 2016 року заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі. Від шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час, шлюб між заявниками має формальний характер.

За спільною згодою вони вирішили, що не мають бажання продовжувати подальше подружнє життя, вести спільне господарство та спільний бюджет, оскільки це призводить лише до непорозумінь та сварок, що негативно відображається на вихованні спільної дитини.

Крім того, ОСОБА_2 висловилась про намір виїхати з України з дітьми від іншого шлюбу і влаштовувати своє особисте життя в іншій країні.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, приходжу до таких висновків.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Загальні вимоги до змісту позовної заяви встановлені частиною 3 ст.175 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 гривень.

Проте, зміст заяви не відповідає вимогам частини 4 статті 177 ЦПК України та статті 318 ЦПК України.

Так, в заяві не зазначено, з якою метою заявники просять встановити факт самостійного виховання дитини.

У листі Верховного Суду України від 01.02.2012 року "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що "вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 119 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 258 цього Кодексу.

Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Крім того, з заяви вбачається, що вона містить дві вимоги, а саме: розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення.

Конвенція у пункті 1 статті 6 закріпила право на справедливий судовий розгляд, відповідно до якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Доступ до суду є невід`ємним елементом права на справедливий судовий розгляд. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що право на доступ до суду не є абсолютним і підлягає державному регулюванню, що допускається опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своїм характером закликає до врегулювання з боку держави, і це регулювання може варіюватися за часом і місцем відповідно до потреб і ресурсів суспільства й окремих осіб.

ЄСПЛ вважає необхідність сплати судових витрат легітимним обмеженням права на доступ до суду. Водночас розмір судових витрат у конкретній справі є істотним фактором, який дає змогу визначити, чи мала особа право на доступ до суду. Під час оцінки того, чи були дотримані вимоги доступу до суду у справах, які стосуються судових витрат, до уваги мають братися обставини конкретної справи, здатність заявника сплатити судові витрати, стадія, на якій перебуває провадження (рішення ЄСПЛ у справі "Paykar Yev Haghtanak Ltd v. Armenia", № 21638/03, 20 December 2007).

Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, заявникам належало сплатити судовий збір в розмірі 605,60 гривень за кожну вимогу у справі окремого провадження. До заяви додано квитанцію № 0.0..1 від 04.03.2024 року про сплату судового збору в розмірі 605,60 гривень.

Таким чином, до заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі, та заявникам належить доплатити судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Згідно ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За встановлених обставин суд вважає за необхідне заяву залишити без руху, надавши заявникам строк для усунення недоліків.

Якщо заявники у встановлений строк відповідно до ухвали суду не виконають зазначені вимоги, то на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України заява буде вважатися неподаною і буде їм повернута.

Керуючись ст. ст.175, 177, 185, 318, 258-261 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху, надавши заявникам строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Бучацька