Справа № 362/1368/24
Провадження 2/362/1425/24
У Х В А Л А

"22" березня 2024 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Ковбеля М.М.,

за участі секретаря судового засідання - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові заяву представника позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області на розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, а саме просив :

Визнати недійсним договір позики 30 серпня 2016 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б. (реєстровий номер 1927) укладений між ОСОБА_2 (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник), із змінами внесеними Договором №і про внесення змін до договору позики від 07 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Клименком Д.Б., (реєстровий номер 182).

Визнати недійним іпотечний договір від 30 серпня 2016 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б. (реєстровий номер 1928) укладений між ОСОБА_2 (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник), із змінами внесеними Договором №і від 07 квітня 2017 року про внесення змін до іпотечного договору від 30 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Клименком Д.Б., (реєстровий номер 182) та припинити іпотеку наступного нерухомого майна домоволодіння за адресою: буд АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,1499 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :05:010:0042.

19.03.2024 року, позива подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів щодо забезпечення позову, а саме накласти арешт на домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву представника позивача слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Так, за змістом ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України,позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії. Заборона відповідачеві вчиняти певні дії є видом забезпечення позову, який спрямований проти активних учинків відповідача, що можуть ускладнити виконання рішення суду. Зобов`язання вчинити певні дії, як захід забезпечення позову, спрямоване на активні дії відповідача, невиконання яких може ускладнити виконання судового рішення

Згідно роз`яснень, що надані в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або наслідків заборони вчиняти певні дії чи зобов`язання вчиняти певні дії.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу

Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відтак, арешти на іпотечне майна порушують пріоритетне право заявника, як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Наявність арештів іпотечного майна перешкоджає іпотекодержателю реалізувати свої правомочності у порядку, визначеному ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

Вивчивши заяву позивача про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не наведено доводи щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, а тому суд, враховуючи предмет позовної вимоги - визнання правочину недійсним, та захід забезпечення позову - накладення арешту на іпотечне майно, не вбачає підстав стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та приймаючи до уваги, що такий вид забезпечення позову є неспіввмірним із заявленими вимогами, а тому суд вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 149- 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.М.Ковбель