_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/6650/23
Провадження № 2/947/267/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Коваленко О.Б.,

За участю - секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу за кредитним договором, відсотків за користування коштами, пені та штрафу, посилаючись на такі обставини:

27.05.2011 року відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Тим самим відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку які викладені на сайті банку, складає між банком та відповідачем Договір про надання банківських послуг. Керуючись п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, Банк керувався при встановлені кредитного ліміту.

Позивач зазначає що відповідач порушила умови кредитних зобов`язань, а саме через отримання кредитного ліміту та його не повернення, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом, та просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість розмір якої станом на 18.01.2023р. складає - 94250.56 грн., яка складається із: 77100.74 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17149.82 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. В якості доказів на підтвердження отримання кредитного ліміту позивачем надано розгорнуту виписку по рахункам відповідача, розрахунок заборгованості та письмові пояснення.

Представник позивача на позовних вимогах наполягав у повному обсязі, просив суд задовольнити.

Відповідач та його представник надали до суду заяву про розгляд справи по суті без їх участі, заперечували проти задоволення позовних вимог, надали відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив, додаткові письмові пояснення проти позовних вимог.

В заперечення проти позову банку відповідачка та її представник зазначили, що ОСОБА_1 не підтверджувала проведення будь-якої операції в рахунок використання кредитного ліміту ні через введення ПІН-коду через банкомат, ні через підписання чеку через POS-термінал торгової точки. Відповідачка стверджує про те що з її карткових рахунків відбулося списання коштів невідомими особами шляхом взлому її особистого кабінету в системі приват24, тому що як тільки почали приходити смс-повідомлення про підтвердження паролю на списання коштів, ОСОБА_1 одразу почала телефонувати на гарячу лінію банку і просити блокувати картки, і саме в цей період часу відбулося списання коштів. Із скриншотів набраних телефонних номерів з телефону відповідача вбачається о якій годині було здійснено дзвінок на номер банку 3700 14:52год, а час списання коштів з карткових рахунків 14:54:23, 14:56:19, 14:58:46. ОСОБА_1 не підтверджувала заявку на встановлення кредитного ліміту та не проводила жодних дій по списанню цих коштів та їх подальший перевод на інші рахунки. Посилання Банку на Виписку банку як на доказ зняття коштів є неналежним доказом, так як виписка з рахунку клієнта банку є документом яким підтверджується рух коштів по рахунку, але ніяк не доказ самого факту зняття коштів з карткового рахунку. Крім того з наданої банком виписки по рахунку не вбачається що банком встановлено кредитний ліміт у сумі 75тис.грн. З виписки лише вбачається три операції про переказ коштів з картки трьома сумами 30149.14грн; 30160.00грн; та 14560.00грн., однак з виписки по рахунку по операціям (транзакціям) за 26-27.03.2022 року не вбачається деталізація цих операцій, а саме, за допомогою чого проводилось збільшення ліміту, або через банкомат, або через термінал, або через Приват24. Так само не вбачається деталізації «переказ зі своєї картки», куди здійснено перевод коштів, на чию картку, чи за яку покупку, чи послугу чи ще щось. Відповідачкою одразу після того як відбулося списання коштів з карткових рахунків шахрайським шляхом, звернулась з заявою до поліції. Заяву зареєстровано та відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.190 КК України. Слідчою Ковш А. надано письмову відповідь на запит адвоката про те що слідством не встановлено пряму причетність ОСОБА_1 до підвищення ліміту овердрафту у загальному розмірі 74 869,14 грн. а також отримання цих коштів на рахунки та подальший перевод цих коштів на інші невідомі рахунки.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку, що позов банку не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 27 травня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана обома сторонами.

В зазначеній Анкеті не міститься відомостей про встановлення бажаного клієнтом розміру кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підписавши Анкету-заяву підтвердив свою згоду на те, що погодився із Умовами надання банківських послуг, та Тарифів банку.

Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов надання банківських послуг, - Клієнт дає право Банку на встановлення будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну (зменшити або збільшити ) за рішенням та ініціативою Банку.

В позовній заяві банк не зазначає яким саме чином банком надано підвищення кредитного ліміту до 77100.74 грн. і що клієнт банку, відповідач ОСОБА_1 вчинила дії по підтвердженню на підвищення ліміту та його отримання і подальший перевод цих коштів на інші рахунки.

При цьому позивачем додано до позовної заяви Виписку з карткового рахунку відповідача, з якої вбачається що 23 березня 2022 року відбулися транзакції по картковим рахункам «переказ зі своєї картки», на 14560.00грн., на 30149.14грн., та на 30160.00грн., у загальному розмірі на 74 869,14 грн.

До Виписки з карткового рахунку позивачем додано письмові роз`яснення щодо процедури встановлення кредитного ліміту та використання кредитного ліміту, та зазначено що «як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові».

В своїх письмових запереченнях відповідач та його представник звертали увагу суду та представника позивача на те що банком не надано доказів на підтвердження введення відповідачем ПІН-коду (в банкоматах) чи підписання чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), що є підтвердженням того що відповідач не скористався послугою банку на кредитний ліміт. Цьому також є підтвердження те що в усіх попередніх транзакціях по картковому рахунку чітко зазначаються операції, за що списуються кошти, за допомогою якої функції чи то терміналу, чи банкомату, чи Приват24.

На виконання Ухвали суду від 07.08.2023 року від позивача надано пояснення, серед яких позивачем зазначено що у банку детальних даних про отримувача коштів (його номер банківського рахунку, або номер картки) таких даних не має, списання коштів проведено на сторонніх інтернет ресурсах. Також зазначені повні дані про сторонній інтернет-ресурс за допомогою якого проводилося переказ коштів: країна терміналу 804 Україна; місто Київ; місцезнаходження Київ; термінал Е03111131; власник терміналу PAYMENTS.

Фінансовий номер на момент здійснення списань був НОМЕР_1 і що фігурують телефонні пристрої марки IPHONE 6,2 та iPhone 5s. З мобільного номеру НОМЕР_1 проводились операції о 14:46:36 з PHONE IPHONE 12,5, потім через 10 секунд о 14:46:46 з пристрою PHONE IPHONE 6,2, потім через дві хвилини о 14:48:29 з пристрою PHONE IPHONE 6,2 а потім через хвилину о 14:49:46 з пристрою PHONE IPHONE 12,5.

Тобто з одного мобільного номеру оператора проводилися операції в один проміжок часу але з різних телефонних пристроїв, в той час коли ОСОБА_1 знаходилася в місті Одесі а переказ коштів відбувався у місті Києві.

На виконання Ухвали суду від 24.10.2024 року, дізнавачем сектору дізнання відділу поліції №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області А.Ковш надано суду відповідь про те що встановлено пряму причетність ОСОБА_1 до підвищення ліміту овердрафту у загальному розмірі 74 869,14 грн. а також отримання цих коштів на рахунки та подальший перевод цих коштів на інші невідомі рахунки не встановлено.

З огляду на це, суд зазначає що позивачем не надано належного обґрунтування та доказів на підтвердження встановлення кредитного ліміту на карткові рахунки відповідача в такому розмірі, та не надано беззаперечених доказів про те що відповідачка скористалася банківською послугою а саме кредитним лімітом, а наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості та виписка банку не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено як укладання кредитного договору на таких умовах так і факту скористання (отримання) кредитним лімітом банку з переведенням на інші рахунки з рахунків ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на лише на припущеннях та не належних доказах.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що:

«встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що:

«сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У заяві позичальника, підписаній відповідачем, процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи Банку які розміщені на офіційному сайті www.privatbank.ua.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача а також Паспорт споживчого кредиту, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 по справі № 342/180/17., постанові Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.03.2020 року по справі №703/3063/18.

Таким чином, у зв`язку з недоведеністю банком та не підтвердженням належними та допустимими доказами саме факту скористання відповідачем послугою банку отримання кредитного ліміту на карткові рахунки, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 27.05.2011 року у розмірі 94250,56 грн. станом на 18.01.2023 року та стягнення судових витрат у розмірі 2684,00 грн. - відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду буде складено у строк до 09.03.2024 року включно.

Суддя Коваленко О. Б.