ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/96/24 Номер провадження 22-ц/814/1909/24Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю представника заявника адвоката Хлистун І.М.ю,

розглянувши у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Хлистун Іриною Миколаївною,

на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року, постановлену суддею Косик С.М.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Михайлівська територіальна громада в особі виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

07.02.2024, діючи в інтересах ОСОБА_1 , адвокат Хлистун І.М. звернулася в суд із заявою, у якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснює постійний сторонній догляд на безоплатній основі за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за станом свого здоров`я відповідно до висновку лікарсько-консультаційної комісії закладу охорони здоров`я №1 від 09.01.2024 потребує постійного догляду.

Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 08.02.2024 відмовлено у відкритті провадженні у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

При постановленні ухвали, районний суд виходив із того, що заявлений до встановлення факт не входить до повноважень суду, тоді як заявник має право звернутися до відповідних уповноважених органів з дотриманням законодавства та у разі незгоди із прийнятим рішенням, оскаржити його в судовому порядку.

Заявник, в інтересах якого діє представник - адвокат Хлистун І.М., оскаржив ухвалу районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу районного суду скасувати та задовольнити заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.

Цитуючи положення статей 256, 293 та 315 ЦПК України доводить обґрунтованість заявленого до встановлення факту, що має юридичне значення, а також вичерпність вжитих заявником заходів для підтвердження такого факту у позасудовому порядку.

Також зазначає, що за правилами, визначеними Законом України «Про соціальні послуги» однією із умов для призначення соціальної послуги з догляду органами соціального захисту є малозабезпеченість особи; тоді як особам, які надають такі соціальні послуги, без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

Наголошує на відсутності законодавчо визначеного порядку отримання підтвердження факту надання соціальної послуги з догляду на безоплатній основі, а також указує, що заявник, здійснюючи підприємницьку діяльність, не може бути внесений до Реєстру надавачів соціальних послуг. Відтак, факт надання соціальної послуги з догляду не може бути підтверджений на підставі діючого законодавства, зокрема, Закону України «Про соціальні послуги», а діюче законодавство не забороняє встановлення факту як такого, що має юридичне значення, у судовому порядку.

18.04.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява представника заінтересованої особи виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області - Коляндра М.П. про розгляд справи без його участі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суді апеляційної інстанції представник заявника доводи апеляційної скарги підтримала, наполягаючи на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника заявника, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що 07.02.2024 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Хлистун І.М., звернувся у Машівський районний суд Полтавської області з заявою про встановлення юридичного факту, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснює постійний сторонній догляд на безоплатній основі за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за станом свого здоров`я відповідно до висновку лікарсько-консультаційної комісії закладу охорони здоров`я №1 від 09.01.2024 потребує постійного догляду.

В обґрунтування вимог заяви зазначає, що разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку ЛКК №1 від 09.01.2024 його матір має обмеження з самообслуговування, здатності до орієнтації, спілкування та контролю за поведінкою; відтак, потребує постійного стороннього догляду, а її помічником рішенням сільської ради від 17.01.2024 призначено ОСОБА_1 , який здійснює постійний догляд за матір`ю на безоплатній основі./а.с.1-3/

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що порядок встановлення факту здійснення догляду за членом сім`ї, який потребує постійного догляду, визначений відповідним законодавством, у зв`язку з чим не може встановлюватися у судовому порядку в окремому провадженні.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині сьомій статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Перелік фактів, які можуть бути встановлені судом визначений статтею 315 ЦПК України не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18).

Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №607/15692/19 від 28.04.2020.

У постанові від 10.04.2019 у справі №320/948/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, сформованою у справах №752/20365/16-ц від 19.06.2019, №750/9847/18 від 05.12.2019, №644/9753/19 від 03.02.2021, №643/6447/19 від 16.06.2021, №641/5187/20 від 08.09.2021.

Зі справи, що переглядається убачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту, зокрема, факту здійснення ним постійного стороннього догляду на безоплатній основі за матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за станом свого здоров`я відповідно до висновку лікарсько-консультаційної комісії закладу охорони здоров`я №1 від 09.01.2024 потребує постійного догляду.

За змістом заяви, встановлення такого факту необхідно заявнику для можливості офіційного підтвердження такого догляду в державних органах.

Колегія суддів враховує, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, яка заявником у цій справі чітко не зазначена, що ставить під сумнів його добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), оскільки від встановлення факту здійснення заявником постійного стороннього безоплатного догляду за матір`ю, яка цього потребує, залежить виникнення його прав та обов`язків, зокрема, визначених законами України «Про соціальні послуги», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №588 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» та інших.

Відтак, зясовуючи питання про підсудність та юрисдикційність заявленого до встановлення факту, районний суд, надавши належну оцінку твердженням заявника, що діючим законодавством не передбачено порядку отримання підтвердження факту надання соціальної послуги на безоплатній основі, обґрунтовано застосував положення Закону України «Про соціальні послуги». Цей Закон визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Натомість, механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, визначено Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Пунктом 7 зазначеного Порядку передбачено, що призначення і виплата компенсації здійснюються уповноваженим органом з місяця подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, таких документів: 1) заява про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі; 2) заява про згоду отримувати соціальні послуги; 3) копії свідоцтва про народження дитини (у разі надання дитині соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі); 4) висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді громадян похилого віку внаслідок когнітивних порушень за формою, затвердженою МОЗ.

Отже, положення чинного закону не вимагають для призначення виплат особі, що здійснює догляд, вставлення в судовому порядку факту здійснення постійного догляду особи похилого віку, з когнітивними порушеннями. Необхідність такого догляду та сам факт його здійснення, встановлюється уповноваженим органом на підставі поданих документів. Натомість, рішення про відмову у наданні соціальної послуги може бути оскаржено у судовому порядку.

Установивши викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порядок встановлення факту здійснення догляду за особою, яка такого догляду потребує, визначений відповідним законом, а саме положеннями Закону України «Про соціальні послуги», у зв`язку з чим відповідно до статті 315 ЦПК України, такий факт не може встановлюватися у судовому порядку в окремому провадженні.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять доказів на підтвердження статусу заявника, як особи, що здійснює підприємницьку діяльність, а також доказів на підтвердження його звернення із заявами до відповідного місцевого органу з питань соціального захисту населення.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить та зводиться та підставності задоволення заяви про встановлення юридичного факту, що в контексті перегляду апеляційним судом ухвали про відмову у відкритті провадження, оцінці не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с та н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником - адвокатом Хлистун Іриною Миколаївною, - залишити без задоволення.

Ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.05.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак