Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/9204/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Щокань В.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача

адвоката Манзар Т.В.

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на дитину, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2009 по 13.07.2012. За час перебування у цьому шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом з нею.

Як зазначено, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.04.2013 у справі № 711/1945/13-ц стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 05.03.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2018 у справі № 711/8310/18 змінено розмір аліментів, стягнутих рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.04.2013 із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі з 500грн. на 3000грн. щомісячно, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з 03.10.2018 і до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує, що підставою для зміни способу стягнення аліментів є: зміна майнового стану обох сторін, а саме, її майновий стан погіршився, вона не працює, перебуває у декретній відпустці, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виховує дітей самостійно, відповідач не бере участі у додаткових витратах на їх спільного сина, у неї збільшилися витрати на утримання дітей, у зв`язку із зростанням вартості житла та більшими потребами неповнолітнього ОСОБА_5 у силу його віку. Натомість, у відповідача покращився майновий стан, останній є працевлаштованим, працює у ПрАТ «Миронівська птахофабрика» та отримує щомісячно заробітну плату у розмірі: 37374 грн. 59 коп. (з 01.08.2023 по 31.08.2023), 24716 грн. 66 коп. (з 01.09.2023 по 30.09.2023), 43046 грн. 60 коп. (з 01.10.2023 по 31.10.2023), на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей немає.

На підставі наведеного вище, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2018, яким змінено розмір стягнутих аліментів на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми у розмірі 3000 грн. на 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і продовжувати до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 14.12.2023 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Вказана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

15.01.2024 до суду надійшов письмовий відзив відповідача на позовну заяву. Так, вказує, що він не ухилявся і не ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину. Звернув увагу на те, що окрім аліментів він постійно додатково надає кошти сину та приймає участь у додаткових витратах, якщо це потрібно, однак, позивач у позовній заяві зазначає протилежне. Одночасно, жодних доказів, щодо самого позивача у матеріалах справи немає, що позбавляє можливості виявити дійсний матеріальний стан позивача та відповідно об`єктивне її матеріальне становище і їхньої дитини. Більш того, обов`язок утримувати дитину покладається не лише на батька, а і на матір. Сама по собі наявність малолітньої дочки та перебування позивача у декретній відпустці не є показником погіршення її матеріального становища, оскільки не відомо, чи отримує вона кошти на утримання себе та дочки від її батька, бо це власне є його обов`язком. Що стосується покращення його матеріального становища, то просив врахувати те, що він дійсно офіційно працевлаштований і отримує регулярний дохід, проте, після перенесеної 01.02.2023 операції, він потребує постійного лікування задля підтримання організму та попередження рецидиву. Відтак, тепер частина його доходу регулярно йде і на лікування. Щодо розміру витрат позивача на правничу допомогу (7000 грн. 00 коп.), то такий розмір для нього є незрозумілим і він не погоджується на стягнення з нього таких витрат у заявленому позивачем розмірі. Надані позивачем документи не містять розрахунку і обґрунтування саме такого розміру судових витрат, відповідно не можливо встановити, ані вартість виконаних робіт/послуг, витраченого адвокатом часу (ставка за годину роботи), ані, які саме роботи/послуги були фактично надані адвокатом позивачу. Відносно бажаної позивачем зміни способу стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття, зазначив, що такі обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника та платника аліментів. Однак, у цьому випадку позивач належним чином не обґрунтувала необхідність зміни способу стягнення та збільшення розміру аліментів, не подала доказів, якими підтверджується необхідність їх збільшення та його можливості їх сплачувати саме у такому розмірі. На підставі зазначеного вище, заперечив проти задоволення позовних вимог позивача у частині стягнення з нього аліментів саме у частці 1/4 його доходу. Однак, зазначив, що він усвідомлює свій обов`язок, як батька, утримувати дитину та бажає його добровільно і добросовісно виконувати. На теперішній час він сплачує та може сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій формі у розмірі, встановленому рішенням суду, та не меншому аніж половина прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Манзар Т.В. підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі, на підставі наведеного у позовній заяві обґрунтування та з урахуванням доданих до неї доказів. Крім того, зазначила, що позивач, як стягувач, вправі змінити спосіб стягнення уже присуджених аліментів та їх розмір. До того ж, просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп. та відкликати і органів ДВС виконавчий лист про стягнення аліментів, який виданий на виконання попереднього рішення суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала доводи свого представника та просила задовольнити свої позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, зазначила, що вона самостійно виховує двох неповнолітніх дітей та мешкає з ними на орендованій квартирі. Вказану квартиру вона винаймає самостійно за 8000 грн. щомісячно. Зміна способу стягнення аліментів стосується виключно у частині утримання сина, оскільки на утримання дочки вона отримує державну соціальну допомогу. До того ж, вказала, що її щомісячний дохід становить: 860 грн. (державна допомога при народженні дитини) + 6000 грн. (державна допомога малозабезпеченим сім`ям) + 3000 грн. (аліменти на утримання неповнолітнього сина) + 3000/5000 грн. (разові заробітки). Також, просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000 грн., оскільки їй для цього довелося продати своє волосся.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 зазначив, що позовні вимоги є безпідставними. Так, він офіційно працевлаштований і отримує заробітну плату у розмірі 34000 грн., але він тяжко хворіє, є особою з інвалідністю 2-ї групи, проходить дороговартісне лікування. При вирішенні цієї справи просив врахувати те, що на теперішній час у нього нова сім`я, він має дружину, хоча і не перебуває з нею у офіційно зареєстрованому шлюбі, отримує пенсію у розмірі 3000 грн., рухомого та нерухомого майна у нього немає. Таким чином, готовий сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 4000 грн., а не у заявленому позивачем розмірі.

Заслухавши думку позивача, її представника та відповідача, оголосивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.10.2009 сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 1488.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.07.2012 у справі № 2314/4142/2012 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.07.2012 набрало законної сили 24.07.2012.

За час перебування у цьому шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.05.2012, актовий запис № 1204 (повторне), щодо місця проживання якого між сторонами спору не існує. Син мешкає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні та утриманні батька, враховуючи судове рішення, за яким з останнього стягуються аліменти. Батьком дитини записаний відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами також немає.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.04.2013 у справі № 711/1945/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 05.03.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.04.2013 набрало законної сили 07.05.2013.

Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2018 у справі № 711/8310/18 змінено розмір аліментів стягнутих рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23.04.2013 із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі з 500грн. на 3000грн. щомісячно, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з 03.10.2018 і до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2018 набрало законної сили 14.01.2019.

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народилася дитина ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 06.05.2021.

Відповідно до довідки № 12/14-75 від 11.12.2023, виданої підприємством з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА», ОСОБА_1 з 06.11.2019 працює на вказаному підприємстві, займає посаду оператора автозаправних станцій АЗС № 24-06. З 21.06.2021 по теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Крім того, відповідачу ОСОБА_2 , який працює на ПрАТ «Миронівська птахофабрика» нараховано заробітної плати: 37374 грн. 59 коп. (з 01.08.2023 по 31.08.2023), 24716 грн. 66 коп. (з 01.09.2023 по 30.09.2023), 43046 грн. 60 коп. (з 01.10.2023 по 31.10.2023), що підтверджується звітами про здійснені відрахування та виплати.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього.

За положеннями ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.ч. 1, 2).

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Частиною першою статті 192 СК України регламентовано порядок зміни розміру аліментів. Так, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у частині, що не суперечить нормам чинного законодавства, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

До того ж, СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13.

Виходячи з наведених вище положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи цей спір, судом встановлено наявність підстав для зміни розміру аліментів, зокрема, шляхом зміни способу стягнення і розміру аліментів. Так, встановлена рішенням суду від 13.12.2018 у справі № 711/8310/18 сума є недостатньою для розвитку дитини та задоволення її мінімальних потреб; збільшився вік дитини і вона, відповідно, потребує більших витрат на харчування, одяг, навчання, враховуючи, зокрема, щорічне збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зміну мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; матеріальний стан позивача не покращився, а навпаки, її дохід складають лише державні соціальні допомоги, оскільки, на теперішній час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення останньою трьох років, тимчасово не працює за місцем своєї роботи та одноразові нерегулярні заробітки (підробітки).

До того ж, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у заявленому позивачем розмірі. Ті обставини, на які вказує відповідач як у відзиві, так і в судовому засіданні, не є такими, щоби давали підстави для відмови у задоволенні позову.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у разі можливості у платника аліментів сплачувати їх у більшому, ніж визначено судовим рішенням розмірі, він вправі надавати кошти у більшому розмірі, або надавати добровільну допомогу у натуральній формі (одяг, харчування, оплата гуртків, секцій тощо).

Таким чином, з огляду на викладені вище обставини, встановивши природу спірних правовідносин, надавши аналіз наявним у справі доказам, які подані сторонами по справі, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює дані правовідносини, зокрема, зважаючи на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 181 СК України, суд приходить до висновку, що право стягувача аліментів щодо вибору способу стягнення аліментів є безумовним, а тому позов підлягає до задоволення. Так, необхідно змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2018, яким змінено розмір аліментів стягнутих на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми 3000 грн. 00 коп. на 1/4 частину з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, зокрема, щодо утримання дітей, мають ґрунтуватися на повазі до прав дітей та їх людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя.

Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини.

Також, слід відкликати з органів державної виконавчої служби виконавчий лист у справі № 711/8310/18, який виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси, щоби не допустити подвійного стягнення аліментів на дитину.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Так, при зверненні до суду із цим позовом, позивач ОСОБА_1 не сплачувала судовий збір, у зв`язку з тим, що вона має пільгу щодо сплати судового збору, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 03.11.2021, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи (загальне захворювання) і користується пільгою щодо сплати судового збору (звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях), передбаченою п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, судові витрати (судовий збір), слід компенсувати за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується положеннями статті 59 Конституції України, якими закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як передбачено ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Як передбачено ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

У позовній заяві позивачем зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат (витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги), який становить 7000 грн. 00 коп. Позовна заява підписана, зокрема, і представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Манзар Т.В. Також долучено та досліджено судом: договір про надання правової допомоги № 85 від 06.12.2023, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Манзар Т.В., акт № 42 від 11.12.2023 прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 85 від 06.12.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 000561 від 05.03.2014, квитанцію №42 від 11.12.2023 про оплату юридичних послуг у розмірі 7000 грн. 00 коп., ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СА № 1071676 від 11.12.2023. Ці докази є належними та допустимими.

Під час розгляду справи відповідач заперечував проти стягнення із нього на користь позивача вказаних витрат у розмірі 7000 грн. 00 коп., оскільки вважає такий розмір неспівмірним із справою, що розглядається, її складністю, а також вказує, що ці витрати не є вимушеними і розмір не є обґрунтованим.

Разом з тим, як на думку суду, знайшли своє підтвердження доводи сторони позивача про понесені нею витрати на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду вказаної цивільної справи, у розмірі 7000 грн. 00 коп., які є доведеними належними та допустимим доказами, враховуючи складність справи, яка відноситься до малозначних, види виконаних робіт та наданих послуг, які визначені у акті № 42 від 11.12.2023 прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 85 від 06.12.2023 (долучено до позову).

Крім того, суд враховує той факт, що розмір витрат є справедливим, не завищеним і співмірним з тим обсягом наданих послуг (виконаних робіт), що дає підстави для задоволення вимог про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги. Підстав, зокрема і наведених відповідачем, для зменшення розміру таких витрат, суд не вбачає.

Таким чином, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі, то з відповідача на її користь необхідно стягнути витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 150, 180-184, 192, 196 СК України, ст.ст. 2, 4, 5-13, 19, 76-80, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 353 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , код НОМЕР_4 , проживає: АДРЕСА_1 ) за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2018, яким змінено розмір аліментів стягнутих на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , код НОМЕР_5 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми 3000грн. 00коп. на 1/4 частину з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликати виконавчий лист по справі №711/8310/18, який виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , код НОМЕР_4 , проживає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , код НОМЕР_5 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000грн. 00коп.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ судовий збір.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 01.02.2024.

Головуючий: С. М. Позарецька