Справа № 226/15/24

ЄУН 226/15/24
Провадження 2/226/14/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 березня 2024 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря Філіпповської Т.Г.,

розглянувши в заочному судовому засіданні в залі суду в місті Мирноград Донецької області справу за заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі Відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої в багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності, виданого КП «Служба єдиного замовника». В квартирі відповідача встановлено індивідуальне опалення. Оскільки квартира відповідача знаходиться в будинку, приєднаному до системи централізованого теплопостачання, він, як споживач житлово-комунальних послуг, які надаються йому на підставі відкритого на його ім`я особового рахунку, повинен нести витрати на їх оплату. До вказаних послуг відноситься опалення житлових та нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення, незалежно від наявності опалювальних приладів в таких місцях будинку, які згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг розподіляються між усіма власниками на наймачами приміщень, включаючи приміщення з індивідуальним опаленням пропорційно до загальних опалювальних площ житлових та нежитлових приміщень. Разом з тим, послуги за опалення місць загального користування в період з 01.10.2020 до 01.11.2023 відповідачем не сплачувалися, внаслідок чого за ним за вказаний період утворилася заборгованість в розмірі 4583,54 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Крім цього, в порядку ст.625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати в розмірі 136,33 грн, 3% річних в розмірі 44,57 грн. за період з 01.01.2021 до 01.02.2022, а також заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 923,17 грн за період з 01.10.2020 до 01.11.2023, та судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн та 35 грн за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав. Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав, правом подання відзиву на позов не скористався.

Приймаючи до уваги зазначені обставини та відсутність заперечень зі сторони позивача, суд вважає за можливе відповідно до ст.280 ЦПК України розглянути справу в заочному судовому засіданні та ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником частини двокімнатної квартири, загальною площею 41,5 кв.м, житловою площею 26,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в житловому будинку, під`єднаному до об`єднаної системи центрального опалення, що підтверджується актом про підключення житлового будинку до системи централізованого опалення та інформацією з Реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10, 15-16).

Згідно акту від 16.08.2012, квартира відповідача відключена від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с.26).

Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у кв. АДРЕСА_2 за відповідний розрахунковий період здійснювався з урахуванням показань вузлів комерційного обліку теплової енергії (а.с.27-46).

Згідно наданих позивачем письмових розрахунків, заборгованість за теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 , площа 40,6 кв.м), розрахована за Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг за період з 01.10.2020 до 01.11.2023, складає 4583,54 грн, 3% річних 44,57 грн., інфляційні втрати, розраховані за період з 01.01.2021 до 01.02.2022 136,33 грн, заборгованість за абонентське обслуговування з 01.10.2020 до 01.11.2023 - 923,17 грн. (а.с.13,18-22).

Як вбачається з вказаних розрахунків, заборгованість за теплову енергію складається з нарахувань плати послуг централізованого опалення місць загального користування, які відповідачем не сплачувалися.

Ухвалою Димитровського міського суду від 23.05.2023 у видачі судового наказу за заявою позивача про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання було відмовлено, тому позивач звернувся до суду за правилами позовного провадження (а.с.14).

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом другим частини першої статті 5 Закону визначено, що комунальними послугами є в тому числі послуги з постачання теплової енергії.

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики).

Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.

З 25 січня 2019 року почала діяти Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень.

Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів.

Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача).Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Факт оснащення будинку, в якому розташовується квартира відповідача, приладом обліку теплової енергії, який знаходиться у справному стані і є комерційним, підтверджується доданими позивачем актами.

Доказів щодо не підтримання внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку в робочому стані або недотримання нормативної температури повітря на сходових клітинах під`їзду, де розташована квартира відповідача, суду не надано. Факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення, сам по собі не може бути підставою звільнення споживачів від оплати послуг, так як відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідача від оплати за фактично надані послуги.

Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно зі ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п.8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч.2 ст.642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, під`єднаному до централізованого опалення, суд дійшов висновку, що він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами.

Згідно наданих позивачем письмових розрахунків, плата за отримання послуг опалення місць загального користування та забезпечення функціонування системи опалення відповідачем з 01.10.2020 до 01.11.2023 не здійснювалася. Сума заборгованості за вказаний період складає 4583,54 грн. (а.с.13). Так як відповідач не виконує свого обов`язку зі сплати послуг з теплопостачання і будь-яких доказів їх неотримання суду не надав, вказана сума підлягає стягненню з нього в судовому порядку.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача, сума 3 % річних складає 44,57 грн, а інфляційної складової 136,33 грн. Вказані суми відповідно до приведеної вище норми закону також підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Крім заборгованості за теплову енергію, 3% річних та втрат від інфляційних процесів, позивач просить суд стягнути з відповідача і плату за абонентське обслуговування в розмірі 923,17 грн.

Статтею першою Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 визначено, що плата за абонентське обслуговування це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів-розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку.

Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхні приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги, оскільки відповідно до ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію, витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також функціонування внутрішньо будинкової системи опалення.

Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Нарахування за абонентське обслуговування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі, виходячи із розрахунку 26 грн 42 коп за місяць в період з 01.10.2020 року по вересень 2021 року, з 01.10.2021 року розмір плати за абонентське обслуговування складає 33,74 грн (для споживачів, які мешкають в будинках, обладнаних вузлами обліку теплової енергії, та 23,04 грн для споживачів, будинки яких не обладнані лічильниками обліку теплової енергії), з 01.10.2022 плата за абонентське обслуговування становить 29,15 грн за місяць, з 01.10.2023 плата за абонентське обслуговування становить 38,02 грн за місяць.

Так як з 01.10.2020 року до 01.11.2023 року плату за абонентське обслуговування відповідач не здійснював, з нього на користь позивача також підлягає стягненню 923,17 грн.

Оскільки судом вимоги позивача задовольняються в повному обсязі, з відповідача на користь позивача в порядку ст.141 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 2684,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Що стосується стягнення витрат, пов`язаних з отриманням відомостей з Державного реєстру речових прав в розмірі 35 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків,спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначається положеннями статей 141-142 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

Виходячи з системного тлумачення норм, що регулюють поняття судових витрат та порядок стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд не вбачає правових підстав для стягнення заявлених позивачем витрат за отримання інформації з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно. З огляду на це у стягненні витрат в розмірі 35 грн. за отримання інформації з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно позивачу слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 141, 259, 265, 280-288 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію, витрачену на загально будинкові потреби опалення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84207, Донецька область, місто Дружківка, вул. Космонавтів, буд. 39, код в ), заборгованість за теплову енергію в розмірі 4583 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят три) грн. 54 коп. за період з 01.10.2020 до 01.11.2023, інфляційні втрати в розмірі 136 (сто тридцять шість) грн. 33 коп., 3% річних в розмірі 44 (сорок чотири) грн. 57 коп. за період з 01.01.2021 до 01.02.2022, заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 923 (дев`ятсот двадцять три) грн. 17 коп. за період з 01.10.2020 до 01.11.2023, а також судовий збір в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн, перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок IBAN: НОМЕР_3 , банк ПАТ «БАНК УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ», призначення платежу: за судовим рішенням м.Мирноград.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Димитровського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Л.І.Клепка