КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/27125/21

номер провадження: 22-ц/824/1058/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Івасина Олександра Романовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року у складі судді Ольшевської І.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 11 листопада 2020 року о 13 год 00 хв. по проспекту Голосіївському, 82, у місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказував, що вина відповідача ОСОБА_1 у скоєнні ДТП встановлена постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року.

Зазначав, що відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку розмір шкоди (вартість відновлювального ремонту), заподіяної його майну, становить 277 566 грн 52 коп. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг» згідно полісу №ЕР-173021399. 23 червня 2021 року страховик розрахував суму збитку і виплатив позивачу 82 766 грн 52 коп., а тому позивач вважав, що з відповідача на його корись підлягає стягненню непокрита шкода майну в розмірі 194 800 грн 00 коп. відповідно до ст.1194 ЦК України.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь 194 800 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 948 грн 00 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму відшкодування у розмірі 194 800 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 948 грн 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Івасин О.Р. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що автомобіль фактично був знищеним, адже відповідно до звіту №70540 про оцінку вартості матеріального збитку вказано, що ринкова вартість колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) до пошкодження становить 277 566 грн 52 коп., а вартість відновлювального ремонту КТЗ - 314 142 грн 09 коп. Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, то такий ремонт є економічно необгрунтованим.

Вказує, що 18 серпня 2023 року до ТОВ «СГ «Оберіг» був надісланий адвокатський запит щодо надання копії всіх висновків (звітів) про оцінку вартості матеріальних збитків, які проводилися щодо автомобіля «FORD Fusion», д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , який був в ДТП. Проте, відповідь від ТОВ «СГ «Оберіг» не надійшла. На адвокатський запит від 18 серпня 2023 року надійшла відповідь від Головного сервісного центру МВС України, в якій повідомлялося, що згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, автомобіль «FORD Fusion», д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 27 листопада 2020 року був перереєстрований з ОСОБА_2 на нового власника. Таким чином, позивач відчужив пошкоджений автомобіль через 1,5 місяця після ДТП, тобто він не здійснював відновлення транспортного засобу та отримав від покупця кошти за відчуження автомобіля, який постраждав.

Також просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, а саме, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Каченюк О.І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідно до звіту №70540 від 22 травня 2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, виконаного суб`єктом оціночної діяльності - ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку складає 277 566 грн 52 коп. Тобто своїми неправомірними діями ОСОБА_1 завдав збитків позивачу саме на цю суму. Тим більше, транспортний засіб було визнано непридатним до подальшого ремонту та експлуатації, тобто, тотально знищеним.

Щодо твердження апелянта щодо продажу транспортного засобу, то цей факт не заперечується позивачем. Проте, твердження апелянта щодо того, що страхова компанія пропонувала виплатити позивачу 277 566 грн 00 коп. то це не відповідає дійсності з огляду на те, що ліміт відшкодування страховика на дату ДТП складав 130 000 грн 00 коп., а виплата в заявленому розмірі є неможливою.

Вказує, що відповідно до акту огляду реалізованого транспортного засобу від 27 листопада 2020 року №7296/20/021464 на зворотній стороні зазначено, що стан всіх вузлів та агрегатів є незадовільним, знос 75% і визначено вартість транспортного засобу у такому стані у розмірі 5 000 грн 00 коп. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 листопада 2020 року №7296/20/021464, укладеного між TOB «СА ДРАЙВ», яке діяло в інтересах ОСОБА_2 на підставі договору комісії, та ОСОБА_5 , вартість транспортного засобу склала 5 000 грн 00 коп.

Тому вважає рішення суду першої інстанції законним, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 є власником автомобіля «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_3 .

11 жовтня 2020 року о 13 год 00 хв. по проспекту Голосіївському, 82, в місті Києві, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_6 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», д.н.з. НОМЕР_3 , який здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п.2.3, 12.1 ПДР. Зазначені обставини встановлені постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно звіту №70540 від 22 травня 2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_3 , склала 277 566 грн 52 коп.

На момент скоєння ДТП відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг» на підставі поліса №173021399.

23 червня 2021 року ТДВ «СГ «Оберіг» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 82 766 грн 52 коп.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення коштів, суд першої інстанції виходив із того, що виплачене страховою компанією відшкодування не покрило понесені позивачем матеріальні збитки, а тому з відповідача, як особи, яка завдала шкоду, підлягає стягненню різниця між понесеними збитками та відшкодуванням, яке сплатив страховик.

Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст.8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Згідно з п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді апеляційної скарги судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до звіту №70540 від 22 травня 2021 року, складеного на замовлення ТДВ «СГ «Оберіг», про оцінку вартості матеріального збитку, ринкова вартість автомобіля «Ford Fusion» до пошкодження становила 277 566 грн 52 коп. Вартість відновлювального ремонту становить 341 142 грн 09 коп. (а.с.84).

Згідно з довідкою №70540-1 від 27 липня 2021 року, наданої на замовлення ТДВ «СГ «Оберіг», про ймовірну вартість транспортного засобу в пошкодженому стані, ринкова вартість автомобіля «Ford Fusion» в пошкодженому стані становить 194 800 грн 00 коп. (а.с.104).

Отже, враховуючи, що вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Ford Fusion» перевищує вартість цього автомобіля до ДТП, то автомобіль вважається фізично знищеним, що також визнається позивачем.

Стягуючи відшкодування у розмірі 194 800 грн 00 коп., суд першої інстанції не застосував положення ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно п.30.1 якого транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Згідно з п.30.2 ст.30 цього Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, за замістом даної норми, позивач має право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю автомобіля «Ford Fusion» до та після ДТП за вирахуванням сплаченого йому страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц зазначено, що у випадку, якщо транспортний засіб є фізично знищеним, то його власнику відшкодовується виключно різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП (п.п.46-48).

По справі встановлено, що 23 червня 2021 року ТДВ «СГ «Оберіг» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 82 766 грн 52 коп.

Отже, враховуючи наведені вище встановлені обставини, які свідчать про те, що вартість автомобіля «Ford Fusion» до ДТП становить 277 566 грн 52 коп., а після ДТП - 194 800 грн 00 коп., і різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП становить - 82 766 грн 52 коп., яка була виплачена страховою компанією позивачу у вказаному розмірі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на його користь коштів у розмірі 194 800 грн 00 коп.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції наведеного не врахував, як і не врахував відсутність у справі на момент її розгляду будь-яких відомостей про вартість належного позивачу автомобіля «Ford Fusion» після ДТП, що призвело до неправильного вирішення спору в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Крім того, доводи представника позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, про наявність підстав для відшкодування шкоди, оскільки ним надано договір купівлі-продажу автомобіля «Ford Fusion» щодо його продажу за ціною 5 000 грн 00 коп., яка має бути врахована як вартість автомобіля після ДТП, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані, виходячи з такого.

Представник позивача помилково ототжнює ціну продажу автомобіля, вказану у договорі, із реальною вартістю автомобіля після ДТП, оскільки ціна у договорі це довільна, тобто на власний розсуд та погодження сторін, визначена ціна купівлі автомобіля, яка ніяким чином не є доказом його вартості після ДТП.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи і які встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до приписів цивільного процесуального закону докази у процесі мають відповідати певним критеріям. Зокрема докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК), допустимими, тобто такими, що підтверджують певні обставини справи, які за законом не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.79 ЦПК), достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК) та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК).

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до п.п.7.17, 7.18, 7.20 Методики, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ. Вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ. Вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності - дефектування.

Згідно з п.5.1 Методики, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Отже, вартість автомобіля, яка вказана у договорі купівлі-продажу, не є визначеною у встановленому законом порядку вартістю автомобіля після ДТП, у зв`язку з чим колегія суддів не може врахувати ціну у договорі, як вартість автомобіля після ДТП.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України, наведених вище вимог закону, правових висновків Верховного Суду та фактичних обставин справи, належними чином не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2 922 грн 00 коп. (а.с.76).

Оскільки суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі у розмірі 2 922 грн 00 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Івасина Олександра Романовича задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 922 грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: