Справа № 277/234/24
Номер рядка звіту 17
"06" березня 2024 р. смт Ємільчине
Ємільчинський районний суд Житомирської області
в складі: головуючого судді Греська В.А.
при секретарі с/з Сорока М.М.
розглянувши у смт Ємільчине справу за позовом ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Вимоги мотивує тим, що 06.12.2021 року між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1764007, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 8000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.
05.01.2022 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору про споживчий кредит №1764007 від 06.12.2021 року, згідно якої сторони дійшли згоди внести зміни до п.1.1 Договору у розділ «Предмет договору» та п. 1.3 Договору у розділ «Термін дії договору».
Позивач свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.
Договір про споживчий кредит було укладено та підписано в електронній формі.
16.02.2024 року по справі було відкрито провадження та розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив провести розгляд справи без його участі, не заперечив проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення на адресу його проживання (реєстрації) судової повістки, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов суду не надіслав.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що 06.12.2021 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1764007, відповідно до п.1.1 якого позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 8000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5 цього договору.
Згідно п.1.2 договору строк позики за цим договором починається з 06.12.2021 року та складає 30 днів, позика має бути повернута згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит до 05.01.2022 року.
Договір діє з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (п.1.4 договору).
Згідно з п. 1.5. договору строк та проценти за користування позикою за договором про споживчий кредит обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: протягом строку позики розмір основних процентів складає: 1,8% від суми позики, але не менше ніж 50 грн. 00 коп., за перший день користування позикою; 1,8 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п. 1.3 цього Договору.
Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит.
Відповідно до п. 3.1 договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором.
Згідно п.3.5 договору при отриманні позикодавцем коштів для виконання зобов`язань позичальника, позикодавець направляє такі кошти на погашення заборгованості в такій черговості: - у першу чергу прострочена до повернення сума позики, наданої позичальнику, та проценти за користування позикою у відповідності до таблиці обчислення загальної вартості кредиту; у другу чергу - повернення суми позики, наданої позичальнику, та проценти за користування позикою у відповідності до таблиці обчислення загальної вартості кредиту; у третю чергу неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
05.01.2022 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору №1764007 від 06.12.2021 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.1 договору у розділі «Предмет договору», виклавши його у наступній редакції: Позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 8000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник забов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначені у п. 1.5 цього договору; сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.3 договору у розділі «Термін дії договору», виклавши їх у наступній редакції: «Строк дії договору 60 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором»; позичальник також зобов`язується повернути заборгованість за відсотками та простроченими відсотками у разі наявності у загальній сумі 4320,00 грн., які він повинен був сплатити у строк до 05.01.2022 року.
Договір про споживчий кредит №1764007 від 06.12.2021 року та додаткова угода до даного договору підписані сторонами за допомогою електронних підписів.
У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).
Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з ст. 12 вказаного Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України „Про електронний цифровий підпис є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» норми вказаного Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримано письмову форму укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст.ст. 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов.
За умовами договору про споживчий кредит №1764007 від 06.12.2021 року та додаткової угоди до вказаного договору сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом, який наданий з 06.12.2021 року до 03.02.2022 року включно.
Таким чином, у межах строку кредитування за договором про споживчий кредит №1764007 від 06.12.2021 року до 03.02.2022 року відповідач мав повернути позивачу кредит і сплатити проценти. Починаючи з 04.02.2022 року за вказаним договором відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем за договором про споживчий кредит №1764007 від 06.12.2021 року нарахована заборгованість по процентах після спливу визначеного договорами строку кредитування, а тому наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту та заборгованості по процентах, нарахованих в період дії строку кредитування.
За таких обставин, судом встановлено, що відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит, і суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно ст. 141 ЦПК України. Позовні вимоги ТОВ «Веллфін» суд задовольняє на 50,73%.
Враховуючи наведене, сума судового збору, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача становить 1536,10 грн. (3028 х 50,73% = 1536,10 грн.)
На підставі ст. ст. 11, 212, 509, 525, 526, 1048, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ТОВ «Веллфін» - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: В. А. Гресько