Справа № 308/3648/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Майор Ю.В.

за участю:

представника заявника ОСОБА_1

заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 законним представником якого є ОСОБА_2 , подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_5 , про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 в особі уповноваженого представника ОСОБА_4 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду із заявою в якій заінтересована особа: ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису.

Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що заявниця зареєстрована та проживає з чоловіком та синами ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що ОСОБА_2 вже другий рік поспіль потерпає від насильства зі сторони чоловіка. Чоловік систематично вчиняє психологічне (образи різного роду, нецензурна лайка, приниження, погрози фізичної розправи, залякування, тотальний контроль у пересуванні), фізичне насильство (штовхання, принижує її честь та гідність), а також позбавлення особистого, спільного майна та можливості користуватися ним, при цьому діти є свідками.

Представник заявника вказує на те, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, починаючи з 2023 року, проте це не дало жодного результату, що призвело до залишення помешкання з дітьми. Станом на сьогодні ОСОБА_2 проживає в мами, за адресою: АДРЕСА_2 . Також зазначає, що правоохоронні органи не реагують, оскільки ОСОБА_3 має зв`язки з правоохоронними органами, а також в кримінальному світі, тому і уникає відповідальності. Доказом цього є те, що коли на виклик поліції щодо домашнього насильства, а також невідомої речовини схожої на наркотичну в пакеті старшого сина, який передав йому батько, останніми складається протокол на ОСОБА_2 , як за безпідставний виклик. Пакет з невідомою речовиною вилучили. Також, відносно кривдника 10.02.2024 року складено заборонний припис серії АА №314719 строком на 10 діб. Однак такий припис порушувався та не діяв. Зазначає, що 19.02.2024 року ОСОБА_2 звернулась повторно до поліції щодо вчинення чоловіком психологічного насильства.

Також звернулась до Ужгородського міського центру соціальних служб ДСП УМР за допомогою. Даний центр скерував потерпілих до БВПД для подальшого вирішення проблеми від домашнього насильства з боку чоловіка ОСОБА_5 .

Посилаючись на викладені обставини , заявник вважає, що ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особами, які зазнали домашнього насильства , а тому просить суд видати обмежувальний припис на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк 6 місяців з забороною щодо:

- перебування в місці проживання (перебування) та місця реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближатися на 50 м. до місця проживання (перебування), місця реєстрації, навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2024 відкрито провадження по справі.

Позиції сторін:

Заявниця у судовому засіданні заялені вимоги підтримала, просила суд їх задовільнити та видати обмежувальний припис відносно її чоловіка ОСОБА_5 , який вчиняє відносно неї домашнє насильство в присутності їх дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказала, що її чоловік ОСОБА_5 вчиняє відносно неї психологічний, економічний тиск. ОСОБА_5 вчиняє сварки, висловлює погрози в її бік, пошкодив її транспортний засіб. Ці дії викликають у неї побоювання за свою безпеку та безпеку дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала з підстав викладених у заяві , зазначила, що заінтересована особа вчиняє відносно заявниці психологічне насильство, що підтверджується складеним на останнього заборонним приписом. Просила суд заяву задоволити та видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_5 на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, вказані у заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_5 у судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади України. Представник заінтересованої особи двічі подавав до суду заяву про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису,а тому,суд приходить до висновку про розгляд справи без участі сторони за наявними матеріалами.

Заслухавши вступне слово заявника, представника заявника, дослідивши матеріали заяви про видачу обмежувального припису, суд дійшов до наступного висновку.

Встановлені судом обставини справи

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 являється матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07.03.2017 виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 являється матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14.08.2009 виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кішварда.

Як стверджує заявник в судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Доказів суду не надано.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №81506695 від 01.03.2017 року встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_3 а в якій зареєстровано місце проживання заявниці та дітей, на праві приватної власності, розмір частки 1,1 належить ОСОБА_2 .

Встановлено, що відносно ОСОБА_5 було винесено терміновий заборонний приписи стосовно кривдника серії АА №314719 від 10.02.2024 року строком на 10 діб, яким ОСОБА_5 заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 .

Як встановлено судом, постановою серії ЕГА №1327867 від 12.02.2024 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 183 КУпАП, в саме за те, що ОСОБА_2 за місцем проживання здійснила завідомо неправдивий виклик на спецлінію 102 та повідомила про те, що у неї виникло домашнє насильство з її чоловіком, хоч насправді такого не було, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Норми права, якими керується суд

У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ч.1 ст. 350-2 ЦПК України - заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"

Основним нормативно правовим актом , яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до п. п. 3, 4, 7, 14, 17 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 712/468/19 (провадження № 61-8360св19))

За змістом ч.1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19.

Предметом доказування у справах окремого провадження щодо видачі обмежувальних приписів є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП ) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису (правова позиція Верховного Суду у постанові від 26.09.2019 у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19)).

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, у тому числі є подружжя, діти одного з подружжя, особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 по справі №756/2072/18.

Крім того, у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81ЦПКУкраїни кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В матеріалах справи на підтвердження вимоги заявника щодо необхідності видачі судом обмежувального припису міститься лише терміновий заборонний припис поліцейського від 10.02.2024. Інших доказів немає. Як немає і постанови суду про визнання заінтересованої особи винною за статтею 173-2 КУпАП у вчиненні дій, про які вказано у терміновому заборонному приписі поліцейського.

Інших доказів того, що заінтересована особа вчиняла чи мала намір вчинити дії щодо заявника, які могли б бути кваліфіковані як домащнє насильство, судом не здобуто.

Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_5 , заявниця вказує на те, що заінтересована особа постійно створює сварки, застосовує до заявниці психологічне та економічне насильство.

Із наданих заявницею доказів, жодним документом не підтверджується вчинення ОСОБА_5 правопорушень насильницького характеру, зокрема, заподіяння заявниці тілесних ушкоджень.

Вказане, за переконанням суду, не свідчить про вчинення домашнього насильства, дії ОСОБА_5 не спрямовані на обмеження волевиявлення особи, не викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, не спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе.

Сам по собі факт тривалих неприязних стосунків між заявником та заінтересованою особою не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Заявник не надав суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо нього самого та її дітей, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням обмежувального припису, що є процесуальним обов`язком заявника у силу статей12,81 ЦПК України.

Висновок про обов`язок заявника надати суду належні й допустимі докази на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо нього чи дитини викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20), від 09 червня 2022 року у справі №216/4309/21, від 11 січня 2023 року у справі № 336/3788/22 (провадження № 61-11643св22)

В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Інших доказів того, що заінтересована особа вчиняла чи мала намір вчинити дії щодо заявника, які могли б бути кваліфіковані як домашнє насильство, судом не здобуто.

Із клопотаннями до суду про допит свідків чи долучення до справи інших доказів заявник не зверталась.

Заявником не доведено вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства відносно неї, яке б мало наслідком негативий вплив на дитину, оскільки такі доводи заявниці містяться лише в її заяві та не підтверджуються матеріалами справи.

Видача обмежувального припису є необгрунтованим обмеженням одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків (постанова Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №336/992/18 (провадження №61-43878св18).

Сам факт звернення заявника ОСОБА_2 до правоохоронних органів свідчить про наявність 23.02.2024 побутового конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені ЗУ "Про запобігання та протидії домашньому насильству".

Тобто, заявником не доведено належними та допустимими доказами вчинення заінтересованою особою систематичного насильства в сім`ї.

Заявником не доведено та судом не встановлено існування ризику вчинення заінтересованою особою щодо заявника сімейного насильства у майбутньому.

Таким чином, заявником в порушення ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного та фізичного насильства щодо неї, а також ризиків, які можуть наступити в майбутньому у випадку невидачі щодо ОСОБА_5 обмежувального припису, а тому законних підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду немає.

Оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що доводи заявника про існування загрози вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства щодо неї чи продовження такого насильства в майбутньому, не знайшли своє підтвердження, а тому суд не вбачає ризиків настання фізичного, психологічного, економічного чи іншого виду насильства в майбутньому стосовно заявниці і вважає заяву не обгрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Достатньою підставою для задоволення заяви про видачу обмежувального припису могло бути існування обґрунтованого побоювання вчинення насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, яке б підтверджувалось достатньою доказовою базою, чого у цій справі встановлено не було.

Тому, суд вважає, що відсутні обґрунтовані підстави для видачі обмежувального припису.

Відповідно до ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В силу ч. 3 ст.350-5ЦПКУкраїни судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису відносяться за рахунок держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.2,4,13,76-78,258-268,350-1 - 350-8,352,354,355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 законним представником якого є ОСОБА_2 , подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_5 , про видачу обмежувального припису- відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України). Учасники справи:

Заявник - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 законним представником якого є ОСОБА_2 , (місце проживання: АДРЕСА_3 );

Заінтересована особа ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Дата складання повного тексту судового рішення у звязку з перебуванням судді у відпустці - 20.03.2024.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца