Справа №479/956/22
Провадження № 22-ц/812/174/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за відсутності сторін, які про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Піньковським Ігорем Олеговичем

на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 листопада 2023 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Репушевською О.В., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 24 жовтня 2015 року між нею та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції у Миколаївській області.

Від цього шлюбу мають дитину сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний момент проживає разом з нею.

Посилається на те, що на даний час з відповідачем проживають окремо, дитина знаходяться на її утриманні і проживає спільно з нею, а відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини не надає, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн. щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

За заявою представника відповідача - адвоката Піньковського І.О. про перегляд заочного рішення суду від 23 лютого 2023 року в справі №479/956/22, ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк для оскарження заочного рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2023 року, скасовано заочне рішення, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції з огляду на те, що відповідач перебуває за кордоном, його дохід встановити не є можливим, відсутність у нього утриманців чи інших дітей, не надання ОСОБА_1 даних про його стан здоров`я, матеріальний стан, суд вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутність можливості надавати допомогу на утримання дитини в розмірі заявленому позивачем.

Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб позивача, на утриманні та вихованні якої знаходиться дитина, а також з можливостей відповідача, який є працездатним, здоровим та зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину як її батько, суд вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Піньковський І.О. вказував, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно та не всебічно з`ясовано фактичні обставини справи, не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. При цьому суд взяв до уваги обставини на які посилався позивач по справі, але які були не доведені ним у передбаченому законом порядку, таким чином суд встановив обставини справи на користь позивача всупереч діючому законодавству, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Доводів на обґрунтування поданих мною заперечень проти заявлених позовних вимог не було враховано, та їм не було надано належної правової оцінки.

Зважаючи на таке, просив рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 листопада 2023 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 2500 грн щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 26 грудня 2022 року і до досягнення повноліття.

Так, вказував, що позивач заявила вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на її користь 7000 грн. щомісячно, яка в два з половиною рази перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину, але при цьому жодним чином не підтверджує того, що він має можливість сплачувати їй хоча би повний розмір прожиткового мінімуму на дитину в розмірі 2833 грн. на місяць, тому обираючи спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі без підтвердження достатності заробітку (доходу) платника аліментів, такі аліменти повинні стягуватись у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Посилається на те, що ним суду було повідомлено про те, що він не працює та стабільного заробітку або доходу не має.

Будь-якого рухомого майна належного на праві власності чи на праві користування відповідач не має також, окрім належного на праві власності 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , яка набута в порядку спадкування, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом в оскаржуваному рішенні безпідставно вказано про наявність у права власності на цілу частку вищевказаного житлового будинку.

Стягнуті з нього аліменти на користь позивача у розмірі 7000 грн. щомісячно, є надто завищеними, оскільки він не має можливості для виплат такої суми коштів позивачу щомісячно. Крім того, розмір аліментів є необґрунтованим, відповідними доказами з точки зору необхідності такого розміру аліментів та наявної фактичної можливості здійснювати такі щомісячні відрахування на користь позивача, не підтверджений.

Позивач взагалі не надала доказів на підтвердження розміру матеріального утримання, яке вона забезпечує дитині ОСОБА_3 , тому оскаржуване рішення суду в цій частині не відповідає загальним засадам цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, які закріплені в пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Необхідність стягнення аліментів у запрошеному позивачем розмірі суд мотивував тим, що з поданих позивачем доказів вбачається, що вона перебуває в скрутному матеріальному становищі, а дитина ОСОБА_3 потребує щорічного огляду у лікаря-невролога, тому позивач має необхідність в отриманні аліментів на дитину у розмірі 7000 грн. на місяць.

Судом в оскаржуваному рішенні зроблено висновок, що предмет доказування доведений позивачем відповідними належними, допустимими доказами, але матеріали справи не містять доказів скрутного матеріального становища позивача, оскільки на їх підтвердження позивачем не було надано жодного документа або іншого доказу, а в позовній заяві позивач не вказує про своє скрутне матеріальне становище, тому суд голослівно зазначає про наявність у позивача скрутного матеріального становища та безпідставно і необґрунтовано встановив дану обставину.

Також, зазначає, що суд не повинен був брати до уваги додатково подані позивачем докази, зокрема відомості про проходження щорічного обстеження ОСОБА_3 у лікаря-невролога та брати їх в основу судового рішення на підтвердження скрутного матеріального становища позивача, оскільки даний доказ не подавався позивачем разом з позовною заявою і був поданий суду позивачем окремо та додатково без його попереднього ознайомлення з ним шляхом направлення йому його копії позивачем.

Вказує, що твердження суду в оскаржуваному рішенні про те, що він не довів належними та допустимими доказами відсутність можливості платити аліменти в указаному позивачем розмірі є вочевидь суперечливим, оскільки він подав усі можливі і наявні у нього відомості щодо свого матеріального положення, інших даних у нього просто немає, а ті відомості які були подані свідчать про відсутність у нього доходів які б давали можливість щомісячно сплачувати позивачу 7000грн., а тому суд лише припускає наявність у можливості платити аліменти в такому розмірі виходячи лише з тієї обставини, що він перебував за кордоном на момент подання позивачем позову та на момент ухвалення судом оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим суд невзмозі встановити його дохід, але таким же самим чином суд міг би і припустити, що він має можливість платити аліменти у 10-ти кратному розмірі прожиткового мінімуму на дитину з цих самих обставин, а саме через відсутність інформації про його доходи, але це лише припущення суду, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях відповідно до ч.5 ст. 81 ЦГІК України. Саме тому наявність у нього можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі має доводити саме позивач, оскільки він, в свою чергу, усіма можливими для себе засобами надав заперечення проти наявності у такої можливості, тому припускати наявність можливості щомісячної сплати 7000 грн. аліментів на дитину на користь позивача є порушенням основних принципів цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка посилаючись на те, що відповідач є працездатним, здоровим, немає інших утриманців, а тому має забезпечити елементарне існування спільного сина. За такого просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, що в силу частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2015 року, який заочним рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2023 року розірвано (а.с.2).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні (а.с.7,9).

Відповідачеві на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина житлового будинку в АДРЕСА_1 . Підставою набуття права власності є свідоцтво про право на спадщину, видане 01 лютого 2018 року Першою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.36-37).

За інформацією регіонального сервісного центру ГСМ МВС в Миколаївській області від 21 липня 2023 року №31/49АЗ-14-2023 за ОСОБА_1 не зареєстрованого жодного транспортного засобу (а.с.39).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 30 червня 2023 року щодо відповідача ОСОБА_1 вбачається відсутність доходів в період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2022 року (а.с.38).

Крім того, як встановлено з даних витягу про перетин державного кордону України, що надано Державною прикордонною службою України, у період з 01 жовтня 2021 року по 05 липня 2023 року ОСОБА_1 здійснював виїзд за межі України (а.с.35).

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2016 року народження, у розмірі 7000,00 грн. щомісячно, суд керувався статтею 180 СК України, відповідно якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та виходив з того, що дитина мешкає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, а батько зобов`язаний надавати допомогу на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XIIта яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В статті 51 Конституції України задекларовано, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини 7, 8 статті 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення дітей.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Оскільки сторони по справі добровільно не домовились про матеріальне утримання дитини, кошти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , 2016 року, присуджує суд.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, неповнолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно частини 3 статті 181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 , обов`язку зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь його матері позивачки ОСОБА_2 , й рішення суду в цій частині не оспорюється.

Спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини.

Згідно статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Отже, право вибору способу стягнення аліментів належить виключно позивачеві у справі про стягнення аліментів, тобто ОСОБА_2 , яка визначила спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно частини 1-3 зазначеної статті СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У відповідності до підпункту 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

При зверненні до суду з цим позовом, ОСОБА_2 не надала суду достатніх та обґрунтованих доказів щодо необхідності покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 7000,00 грн щомісячно.

За такого висновок суду про те, що позивач перебуває у скрутному матеріальному становищу, а тому розмір аліментів повинен становити 7000 грн. щомісяця, є безпідставним.

Відповідач ОСОБА_1 не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 2500 грн. щомісячно, й вважає такий розмір, з огляду на не стабільність його доходів, відсутність будь-якого рухомого майна у власності, достатнім для забезпечення потреби неповнолітнього ОСОБА_3 , 2016 року народження.

При цьому, колегією суддів враховано й обов`язок матері ОСОБА_2 нести витрати на утримання дитини на рівні з її батьком - ОСОБА_1 , а тому покладення на останнього обов`язку зі сплати аліментів у розмірі 7000,00 грн щомісячно є необґрунтованим, а доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції на підставі пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України, та зменшує розміру аліментів, стягнутих з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 з 7000,00 грн. до 3000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів;

Таким чином, позивачка є звільненою від сплати судового збору, оскільки позовні вимоги стосуються стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 992 грн.40 коп., тобто мінімальний розмір судового збору за вимоги майнового характеру, визначений Законом України «Про судовий збір», у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду в цій частині.

Також, колегія суддів зауважує, що за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у мінімальному розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», та, з огляду на викладене вище, правові підстави для покладення на позивачку ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування відповідачеві ОСОБА_1 судових витрат, понесених відповідачем на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Піньковським Ігорем Олеговичем задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 листопада 2023 року в частині визначення розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) грн. щомісячно, починаючи з 26 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 05 березня 2024 року.