Справа №483/717/21
Провадження № 22-ц/812/233/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_4 та ОСОБА_3

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2023 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шевиріною Т.Д., повний текст складено 19 грудня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Очаківська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Очаківська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок і земельна ділянка, площею 0.0812 га кадастровий номер :04:023:0019 за цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Власником будинку АДРЕСА_2 , що розташована поруч з його будинком є ОСОБА_3 .

Вже понад рік відповідачі самовільно, без його дозволу користуються його земельною ділянкою, на якій знаходяться інженерні споруди, а саме: проходять по ній до свого будинку.

На його зауваження щодо протиправного користування його земельною ділянкою відповідачі в усній формі повідомили, що мають на це право, оскільки в них встановлено сервітут.

Проте звернувшись до відділу в Очаківському районі Головного управління Держкомзему отримав відповідь про відсутність сервітуту чи будь-якого обмеження на його земельній ділянці.

Він, як власник земельної ділянки має намір встановити по її межі паркан, однак відповідачі забороняють реалізувати це законне право. Оскільки вирішити дане питання в позасудовому порядку неможливо, він змушений звернутися з позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив усунути перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0812 га кадастровим номером :04:023:0019, що розташована по АДРЕСА_1 , шляхом встановлення заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в її користуванні (переміщення, користування воротами для проходу тощо) та заборони їм перешкоджати йому у встановленні паркану на межі земельних ділянок.

Не погодившись із цим позовом, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду на велосипеді по земельній ділянці.

В обґрунтування вимог за зустрічним позовом зазначили, що вони з 1994 року використовували частину земельної ділянки позивача для проходу від їх будинку, оскільки іншої можливості пройти або проїхати немає. Суперечок з попередніми власниками земельної ділянки щодо користування цим проходом у них не виникало.

Після того, як позивач набув у власність будинок АДРЕСА_1 , вони у письмовій формі звернулися до нього з приводу оформлення договору про встановлення земельного сервітуту, однак він цей лист проігнорував. Оскільки погодити варіант проходу до свого будинку у позасудовому порядку їм не вдалося, вони вирішили звернутися до ОСОБА_1 з позовом про встановлення земельного сервітуту на частині належної останньому земельної ділянки.

Враховуючи викладене, просили встановити на їх користь земельний сервітут, який полягає у праві проходу та проїзду на велосипеді та можливості проїзду транспортним засобом наявним шляхом, щодо земельної ділянки за кадастровим номером :04:023:0019, яка належить ОСОБА_1 .. Встановити, що земельний сервітут поширюється на частину земельної ділянки, яка була раніше позначена як земельна ділянка загального користування.

Ухвалою суду від 07 липня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2023 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено для власника земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :04:023:0018 відповідно до варіанту №2, викладеному у висновку судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №КСЕ19/115-23/9286 від 05 жовтня 2023 року, безстроковий безоплатний земельний сервітут для проходу, проїзду на велосипеді на частині земельної ділянки з кадастровим номером :04:023:0019 по АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 свій процесуальний обов`язок не виконав, не довів належними та допустимими доказами факт незаконного використання відповідачами частини належної йому земельної ділянки, а також з огляду на те, що судом встановлений і сторонами не заперечується той факт, що належна відповідачам земельна ділянка є ізольованою від земельних ділянок загального користування, суд дійшов висновку про необґрунтованість первісного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Задовольняючи вимоги за зустрічним позовом, суд виходив з того, що позивачі за зустрічним позовом довели належними та допустимими доказами, що задоволення їх потреб неможливо здійснити іншим способом, ніж шляхом встановлення земельного сервітуту по земельні ділянці ОСОБА_1 .

Суд констатував той факт, що встановлення земельного сервітуту у цій справі є пропорційним його меті, оскільки у позивачів за зустрічним позовом дійсно відсутній інший спосіб задоволення своїх потреб (право проходу, проїзду на велосипеді до належної земельної ділянки ), окрім як шляхом встановлення сервітуту.

Обираючи з-поміж запропонованих експертом варіантів встановлення сервітуту, суд виходив з того, що саме другий варіант є найменш обтяжливим для власника, на чому останній наполягав під час розгляду справи, тоді як обидва варіанти дозволяють користувачам задовольнити однаковий обсяг прав право проходу і проїзду на велосипеді.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали на нього апеляційну скаргу та просили рішення суду першої інстанції змінити в частині встановлення земельного сервітуту на земельної ділянці по АДРЕСА_1 за кадастровим номером :04:023:0019, що належить ОСОБА_1 для надання власниці та мешканцям житлового будинку АДРЕСА_1 право вільного і безперешкодного проходу, та проїзду (велосипедом та легковим автотранспортом) відповідно до варіанту № 1, викладеному у Висновку судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи № КСЕ 19/115-23/9286 від 05.10.2023 року, безстроковий, безоплатних сервітут для проходу, проїзду на велосипеді та легковим автотранспортом на частині земельної ділянки з кадастровім номером :04:023:0019 по АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_1 , а саме встановити сервітут на тій частині земельної ділянці, яка використовується ними на протязі тривалого строку, яка облаштована, та відповідає нормам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій».

Вказували, що відсутність проходу, проїзду порушує п. 15.3.1 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а саме: створює неможливість проїзду пожежних автомобілів не тільки до їх будинку, але і до житлових будинків сусідів, що наражає на безпеку значну кількість сімей в разі виникнення якогось то катаклізму.

Посилаються на те, що при облаштуванні проходу, проїзду, яким вони користувались на протязі 30 років, ними були враховані вимоги цього нормативного акту. Він( ОСОБА_4 ) особисто звертався до газового господарства щодо підняття газової труби, для чого було розроблена технічна документація, розроблений кошторис, отримано погодження та дозвіл від газового господарства, та газова труба була піднята над проїздом на висоту 3,6 м, а сам проїзд має розмір до 3,5 м, що відповідає вимогам п. 15.3.1 ДБН 5.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій». Ця частина земельної ділянки була облаштована з урахуванням проїзду легкого транспорту, в тому числі, і для пожежної автомашини.

Зазначають, що у документації, яка належала попередньої власниці будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 було вказано, що земельна ділянка, якою вони користувались - є ділянкою загального користування, що вказано у Державному Акті на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_5 № 115 від 29 березня 1994 року, та у Технічної документації «Про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_5 для обслуговування житлового будинку» від 29 березня 1994 року.

23 квітня 2018 року між ними та сусідами був укладений Договір на встановлення сервітуту, який має досі закону силу, та не оскаржений ні Вільгошею, ні ОСОБА_6 . Відповідно до ст. 204 ГК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до «Технічної документації із землеустрою щодо складання документу (Державного акту), що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» від 2008 року, був встановлений сервітут, площею 63 м.кв. Цей документ також не був оскаржений ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_6 .

На їх думку у власників житлового будинку АДРЕСА_1 відсутня можливість проходу, проїзду (на велосипеді, легковим автотранспортом) до своєї земельної ділянки за кадастровим номером :04:023:0018 без обмеження прав власників (землекористувачів) суміжних земельних ділянок.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Вуїв О.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом апеляціну скаргу підтримали та просили про її задоволення.

Відповідач та його представник за зустрічним позовом апеляційну скаргу не визнали, просили заплишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Представник третьої особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду заяву про розгляду справи без його участі. Відповдіно до частини 2 статті 372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності представника третьої особи.

У пункті 6 частини 2 статті 356 ЦПК України вказано, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, суд апеляційної інстанції може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи, які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

При цьому закон допускає прийняття апеляційним судом нових доказів лише у "виключних випадках" обумовлених існуванням причин за яких учасник справи не мав можливості подати їх до суду першої інстанції "з причин, що об`єктивно не залежали від нього". Такими можуть визнаватися причини, які є об`єктивна непереборними, не залежать від волевиявлення учасника справи, перешкоджають чи істотно утруднюють вчинення ним процесуальної дії та підтверджені доказами.

До відзиву на апеляційну скаргу надано нові докази копія технічного паспорту на садибний будинок по АДРЕСА_1 , складений 03 липня 2022 року, витяг з ДЗК щодо земельної ділянки за цією адресою від 31 січня 2024 року, копія кадастрового плану станом на 02 серпня 2010 року, копію запиту адвоката до експертної установи, фототаблиця, копії судових рішень без належного обґрунтування неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції.

Клопотання про долучення до матеріалів справи вказаного письмового документа з посиланням на поважність причин недолучення його у суді першої інстанції відсутнє.

У суді апеляційної інстанції відповідач та його представник просили долучити їх до матеріалів справи, зазначивши, що існували об`єктивні обставини, які перешкоджали поданню цих доказів.

Зважаючи на тривалий розгляд справи з травня 2021 року, не доведення відповідачем неможливості подання ним нових доказів до суду першої інстанції у визначеному процесуальним законом порядку з об`єктивно незалежних від нього причин, наявність у матеріалах справи копії кадастрового плану станом на 02 серпня 2010 року, копії запиту адвоката до експертної установи, апеляційний суд не приймає надані до відзиву на апеляційну скаргу письмові докази і відмовляє у їх долучені, та повертає апелянту.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою сторонами не оскаржується, а відтак не є предмет апеляційного перегляду. Це ж рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 також не оскаржується.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 27 квітня 2020 року на праві приватної власності належить житловий будинок та земельна ділянка за кадастровим номер :04:023:0019 по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10-13,14,15-18,19-21,22).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 03 серпня 2008 року належить житловий будинок та підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 26 травня 2009 року Очаківською міської радою земельна ділянка площею 0.0692 га кадастровий номер :04:023:0018 по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.51).

Зазначені земельні ділянки межують між собою, що не заперечується сторонами.

За матеріалами справи 12 травня 2021 року ОСОБА_3 зверталася до ОСОБА_1 з проханням оформити договір про встановлення земельного сервітуту по частині його земельної ділянки, оскільки з 1994 року вони використовували її як єдиний можливий прохід, під`їзд до їхнього будинку (т. 1 а.с. 39). Лист залишився без відповіді.

Відповідно до висновку висновку експерта № СКЕ19/115-23/9286 від 08 серпня 2023 року, складеного експертами Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС, у власників житлового будинку АДРЕСА_1 відсутня можливість проходу, під`їзду (на велосипеді, легковим автотранспортом) до своєї земельної ділянки з кадастровим номером :04:023:0018 без обмеження прав власників (землекористувачів) суміжних земельних ділянок. До такого висновку експерти дійшли з огляду на те, що вказана земельна ділянка знаходиться в середині житлового масиву, з усіх сторін цієї земельної ділянки знаходиться зона суміжних землевласників (землекористувачів), що унеможливлює вільний доступ до неї і до самого домоволодіння. А тому, з врахуванням таких особливостей, технічна можливість влаштування самостійного в`їзду та заїзду на території цієї земельної ділянки чи під`їзд до земельної ділянки з будь-якої із сторін без встановлення сервітуту на право проходу, проїзду по суміжній земельній ділянці не є можливим.

Експертом також зазначено, що відсутність проїзду (проходу) до житлового будинку АДРЕСА_1 порушує п. 15.3.1 ДБН Б.2.2- 12:2019 «Планування і забудова територій», а саме: «Під час проектування проїздів і пішохідних маршрутів необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних автомобілів до житлових і громадських будинків, у тому числі із вбудовано-прибудованими приміщеннями і доступ особового складу пожежно- рятувальних підрозділів з автодрабин і автопідйомників у будь-яку квартиру чи приміщення. Для пожежних автомобілів слід передбачати проїзди завширшки не менше ніж 3,5 м. При огляді досліджуваної земельної ділянки та дослідженні геодезичної зйомки встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:023:0018, яка належить ОСОБА_3 і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 знаходиться в глибині кварталу житлової забудови, обмежена з усіх сторін присадибними ділянками. Враховуючи особливість розміщення ділянки Технічна можливість влаштувати самостійний вхід та заїзд на територію цієї земельної ділянки чи під`їзд до земельної ділянки з будь-якої зі сторін без встановлення сервітуту на право проходу, проїзду по суміжній земельній ділянці не є можливим.

З висновку експерта вбачається технічна можливість виділити земельну ділянку під сервітут для проходу, під`їзду на велосипеді до житлового будинку АДРЕСА_1 по земельній ділянці по АДРЕСА_1 кадастровий номер :04:023:0019, що належить ОСОБА_1 , і запропоновано два варіанти встановлення земельного сервітуту.

Так відповідно до першого варіанту сервітуту з проїзду та проходу до житлового будинку з західної сторони, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є частина земельної ділянки власником якої є ОСОБА_1 , яка має форму видовженого прямокутника та є сполучником між земельними ділянками, які належать ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ). Дана частина земельної ділянка має бетонне замощення і придатна для переміщення по ній землевласників та суміжних землекористувачів.

Дана частина земельної ділянки у створі з північно-західної сторони, має ширину 3.14 метрів, наприкінці біля основної ділянки - ширина 3.49 метрів, довжина цього проїзду (проходу) -17.63 метрів; далі прохід звужується від кута господарської споруди (суміжного землекористувача ОСОБА_1 , відповідно до технічного паспорту Літ.Б- кухня-котельна) з північно-західної сторони має ширину 2.96 м, поступово розширяючись до 3.49 метрів до кінця земельної ділянки.

Вхід на цю земельну ділянку здійснюється через залізні ворота, які є власністю ОСОБА_1 . Також на цій частині земельної ділянці знаходиться нежитлове приміщення (кухня-котельна відповідно до технічного паспорту літ.Б), яке також є власністю ОСОБА_1 .

Вказана частина земельної ділянка може бути використана тільки для проходу, під`їзду( на велосипеді).

Відповідно до другого варіанту сервітуту проїзду та проходу до житлового будинку з східної сторони, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є частина земельної ділянки (власник якої ОСОБА_1 ). Дана частина земельної ділянки є сполучником між земельними ділянками, які належать ОСОБА_3 (Додаток 1 Зображення 1.8-1.9-1.10). Дана частина земельної ділянки, яка розглядається для виділення під сервітут, має форму видовженого прямокутника, яка у створі земельної ділянки з східно- південної сторони має ширину 1,50 метрів (дана земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки власником якої являється ОСОБА_1 ), наприкінці біля основної ділянки - ширина 1,72метра, довжина цього проїзду (проходу) - 18,82 метрів. Далі прохід звужується, від кута житлового будинку ( ОСОБА_3 ) з східно-південної сторони має ширину 1,25 м, поступово розширюючись до 1,72м, до кінця земельної ділянки (див. Зображення 3). На даній частині земельної ділянки замощення відсутнє (ґрунтовий покрив), але це також надає придатність для переміщення по ній землевласників та суміжних землекористувачів. Вхід на дану земельну ділянку здійснюється через залізну хвіртку (Додаток 1 Зображення 1.7), яка є власністю ОСОБА_1 . Над залізною хвірткою розміщується труба газопроводу вздовж всієї частини земельної ділянки і тому використання частини земельної ділянки не повинно порушувати Наказ 15.05.2015 №285 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.06.2015р. за №674/27119 «Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 98 ЗК України визначає право земельного сервітуту як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 395 ЦК України, одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Стаття 99 ЗК України визначає перелік, який не є вичерпним, земельних сервітутів, встановлення яких можуть вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок.

Статтею 100 ЗК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Положеннями статті 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Результат аналізу наведених норм цивільного і земельного законодавства України дає підстави для висновку, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що: правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися тільки між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися, а тому необхідно визначити суб`єктний склад спірних правовідносин відповідно до частини другої статті402, частини другої статті 404 ЦК України (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18)); метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 351/1146/16-ц (провадження № 61-16854св18)).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що у власності сторін знаходяться різні земельні ділянки, які є суміжними; земельна ділянка АДРЕСА_1 знаходиться в середині житлового масиву, з усіх сторін цієї земельної ділянки знаходиться зона суміжних землевласників ( землекористувачів), що унеможливлює вільний доступ до неї і до самого домоволодіння; добровільно сторони не досягли домовленості щодо встановлення сервітуту; суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, зробив правильний висновок про наявність підстав для встановлення сервітуту.

Встановлений судом першої інстанції захід втручання у право власності відповідача шляхом встановлення на користь позивачів земельного сервітутувідповідає критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини, та дотримання справедливого балансу між інтересами позивача та відповідача.

Проте колегія суддів не погоджується з обраним судом варіантом земельного сервітуту з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю за квітень 1994 року належала земельна ділянка за адресою АДРЕСА_3 ( на тепер АДРЕСА_1 ) площею 0.0705 га в межах згідно з планом - від А до Б ( 22.50 м) ділянка № НОМЕР_1 АДРЕСА_4 , від Б до В (28.00 м.) ділянках по АДРЕСА_5 , від В до Г (6.45 м, 12.28м, 3.00 м.,6.40 м.,47.90 м) - ділянка по АДРЕСА_3 , від Г до А ( 13.74 ділянка АДРЕСА_4 ).

Відповідно до примітки на цьому державному акті: ділянка, позначена на плані №1 площею 53 кв.м.- загального користування ( т.1 а.с.50).

Згідно з планом земельної ділянки кадастровий номер :04:023:0018 по АДРЕСА_4 складеного 28 липня 2008 року, зокрема план меж зон обмежень і сервітутів земельної ділянки, експлікації земельних угідь від 14 листопада 2008 року, земельна ділянка площею 63 кв.м. - зона дії сервітуту проїзд через земельну ділянку АДРЕСА_4 до АДРЕСА_4 (а.с.52,58-59).

Відповідно до плану земельної ділянки кадастровий номер :04:023:0019 по АДРЕСА_4 ( 02 серпня 2010 року), складено на замовлення ОСОБА_9 , площа земельної ділянки, яка передана у власність складає 812 кв.м., з яких 709 кв.м. прибудинкова територія та 63 кв.м. зона дії обтяжень - зона дії сервітуту проїзд через земельну ділянку АДРЕСА_4 до земельної ділянки АДРЕСА_4 .

При цьому відповідно до схеми межа земельної ділянки № НОМЕР_2 із земельною ділянкою №13 від пункту 16 до 19 має довжину 19.12 (12.87+5.64+0,61). Від пункту 18-19 земельна ділянка № НОМЕР_2 має виступ за межі земельної ділянки № НОМЕР_3 на 0.61 м, утворюючи невеликий кут в бік земельної ділянки № НОМЕР_2 . По фасаду земельна ділянка № НОМЕР_3 має довжину ( від пункту 4 до 1) - 21.53 м( 3.25+6.71+11.57) ( а.с.116). З огляду на вкладене, земельна ділянка площею 812 кв.м., яка виділена у власність ОСОБА_9 є сформованою у вказаних межах і містить обтяження - зону дії сервітуту.У таких розмірах вказану земельну ділянку було придбано у квітні 2020 року ОСОБА_1

23 квітня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , яка діяла в інтересах ОСОБА_11 у простій письмовій формі складено договір про встановлення постійного земельного сервітуту. Однак вказаний договір не було зареєстровано ні у Державному кадастрвоому реєстрі, ні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Із плану схеми земельної ділянки :04:023:0019, складеного 17 серпня 2020 року на замовлення ОСОБА_1 загальна площа земельної ділянки № НОМЕР_3 - 0.0812м.

Між тим, пропунувалося зона дії сервітут на право проходу площею 0.0049 з врахуванням частини земельних ділянок АДРЕСА_1 та частини земельної ділянки АДРЕСА_6 має довжину 23.97м. (з врахуванням земельної ділянки, яка раніше використовувалася для проходу до земельної ділянки №11) з яких: 21.08 м від пункту 1 до пункту 24 та 2.89 м. від пункту 24 до пункту 23 (а.с.117,154).

Як вбачається із плану геодезичної зйомки межі земельної ділянки (без врахування визначеної зони обмежень 63 кв.м.) становить по фасаду 17.96 м до раніше визначеної в технічній документації межі та 2.92 м., з якої 1.2 м за рахунок земельної ділянки № НОМЕР_3 та 1.72 м за рахунок земельної ділянки № НОМЕР_4 .

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що частину земельної ділянки №15 він придбав у сусідів для забезпечення відповідачам проходу до будинку, проте доказів набуття ним права власності у порядку визначеному земельним завстановленому законом порядку не надавав.

Враховуючи обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що наявні підстави для обрання першого варіанту встановлення земельного сервітуту, який більшою мірою захистить права позивачів за зустрічним позовом.

Обираючи вказаний варіант колегія суддів також враховує, що через земельну ділянку по АДРЕСА_1 раніше існував та існує прохід до земельної ділянки по АДРЕСА_2 , яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 користувалися, і його технічно можливо використовувати і надалі, що підтверджено укладеним між позивачами та попереднім землевласником договору земельного сервітуту у простій письмовій формі, а також те, що на час розгляду справи не встановлено обставин, що частина земельної ділянки АДРЕСА_7 , яка входить до площі земельного сервітуту за другим варіантом судової комплексної експертизи надана відповідачу ОСОБА_1 у приватну власність.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час придбання земельної ділянки ОСОБА_1 бачив її розташовування та користування частиною земельної ділянки сусідів.

Зважаючи на викладене доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням наведеного рішеннясуду в оскаржуваній частині щодо визначення варіанту встановлення сервітуту слід змінити та встановити для власника земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :04:023:0018 відповідно до варіанту №1, викладеному у висновку комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №КСЕ19/115-23/9286 від 05 жовтня 2023 року.

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кожному по 1 362 грн. 00 коп. судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2023 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту змінити.

Встановити для власника земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :04:023:0018 відповідно до варіанту №1, викладеному у висновку комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №КСЕ19/115-23/9286 від 05 жовтня 2023 року (зображення №2 до цього висновку, зона дії сервітуту (виділено жовтим) безстроковий безоплатний земельний сервітут для проходу, проїзду на велосипеді на частині земельної ділянки з кадастровим номером :04:023:0019 по АДРЕСА_1 , яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , а саме: частину земельної ділянки у створі з північно-західної сторони, має ширину 3.14 метрів, наприкінці біля основної ділянки ширина 3.49 метрів, довжина цього проїзду (проходу) -17.63 метрів; далі прохід звужується від кута господарської споруди (суміжного землекористувача ОСОБА_1 , відповідно до технічного паспорту Літ.Б- кухня-котельна) з північно-західної сторони має ширину 2.96 м, поступово розширяючись до 3.49 метрів до кінця земельної ділянки. Вхід на дану земельну ділянку здійснюється через залізні ворота, які є власністю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_7 ) кожному по 1 362 (одній тисячі триста шістдесят дві) грн. 00 коп. судових витрат за подачу апеляційної скарги.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 05 березня 2024 року.