Провадження № 2/202/288/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з цим позовом до відповідача, ОСОБА_1 зазначив, що 10.09.1988 року між ним і відповідачем укладений шлюб, котрий зареєстрований Відділом запису актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, актовий запис №1061. Зазначає, що наразі цим судом вирішується питання про розірвання шлюбу між ними.

За час перебування у шлюбі вони з відповідачем 21.02.1997 року придбали квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу зареєстрований на товарній біржі «Катеринославська», реєстровий номер 113.

Після припинення шлюбних відносин вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо поділу цієї квартири. Тому, посилаючись на положення ст.60 СК України, 372 ч.2 ЦК України, просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи представник позивача, адвокат Полтавець Т.О., підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, додатково зазначивши, що ОСОБА_1 весь час працював, мав гідну зарплату. Під час спільного життя подружжя заощаджувало грошові кошти для придбання квартири у спільну власність.

Представник відповідача, адвокат Матросова Є.О., позовні вимоги не визнала.

У серпні 2023 року в інтересах відповідача ОСОБА_2 , адвокат Матросова Є.О., звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання спірної квартири особистою власністю відповідача.

Ухвалою суду від 06.09.2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спірної квартири особистою власністю об`єднані в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування зустрічного позову представник ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 . ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 . Отже ОСОБА_4 є бабусею ОСОБА_2 .

29.09.1993 року ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я ОСОБА_5 , в котрому заповіла все майно останній. Станом на 1997 рік ОСОБА_4 була власником квартири АДРЕСА_2 . 29.01.1997 року ОСОБА_2 , яка діяла за дорученням від ОСОБА_4 , продала вказану квартиру за 4665 грн.

В результаті родинних домовленостей, ОСОБА_2 отримала від бабусі ОСОБА_4 грошові кошти за продану квартиру у розмірі 4665 грн. і 21.02.1997 року придбала спірну квартиру за 3927,76 грн.

Представник ОСОБА_2 зазначає, що спірна квартира, хоча і була придбана під час перебування сторін у шлюбі, але за кошти, що належали сім`ї ОСОБА_5 . Тому просила визнати за останньою право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 , відмовивши ОСОБА_1 у задоволені його позову.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 і відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 з огляду на таке.

Судом встановлено, що 10.09.1988 року між сторонами укладений шлюб, котрий зареєстрований Відділом запису актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, актовий запис №1061.

21.02.1997 року, в період перебування сторін у шлюбних відносинах, на ім`я ОСОБА_2 придбана квартира АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу зареєстрований на товарній біржі «Катеринославська», за номером 113 зареєстрований в реєстрову книгу в «Дніпровському міському БТІ» Дніпровської міської ради.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення закріпленні в ч.3 ст. 368 ЦК України.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 60 цього Кодексу визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, на належить їм на праві сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені вимоги закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Виходячи з наведеного, суд вважає доведеною ту обставину, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами в період перебування у шлюбі за спільні кошти, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , визнавши за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Суд критично ставиться і не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що спірна квартира є особистою власністю останньої, оскільки придбана за грошові кошти, отримані нею від продажу квартири її бабусі ОСОБА_4 .

Відповідно до положень частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5 ст. 81 ЦПК).

Суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не надано достатніх і допустимих доказів того, що кошти, отримані від продажу квартири ОСОБА_4 були подаровані ОСОБА_2 і в подальшому спрямовані на придбання спірної квартири.

Наявність складеного від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 заповіту 29.09.1993 року само по собі не свідчить про передачу останній грошових коштів на придбання спірної квартири, а свідчить про можливий перехід права власності на спадкове майно в майбутньому у разі смерті ОСОБА_4 . Доказів того, що ОСОБА_4 були подаровані грошові кошти, за котрі ОСОБА_2 придбала спірну квартиру, останньою не надано.

У зв`язку з зазначеним, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання квартири АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_2 і відмовляє у задоволені зустрічного позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4031 грн.

Керуючись ст.ст 4,5, 10,12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України , суд-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 4031 (чотири тисячі тридцять одна) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.А. Бєльченко