"06" березня 2024 р.
Справа № 642/812/23
Провадження № 2/642/326/24
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Бородіної О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Брус М.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якій із врахуванням уточнення, просив розділити спільне сумісне майно подружжя визнавши за кожним із них право власності по 1/2 частини житлового будинку літ. «Г-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1 , та по 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між сторонами було укладено шлюб 01.03.1997 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14.02.2023 шлюб розірвано.

Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2001

ОСОБА_2 набуто у власність житловий будинок літ. «А-1», шл/літий, житловою площею 21,4 кв.м. та надвірні будівлі: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», огорожа N? 1, N? 4, замощення 1.

В подальшому дану домівлю було знесено, і на її місці побудовано нову будівлю літ. «Г-2» площею 50,3 м-2, а також сарай літ «Б», гараж літ. «Д», погріб літ. «Ж», зливна яма N? 6.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13.09.2005 по справі N? 2-4992/05 було анулювано право власності на житловий будинок літ «А-1» площею 21,4 м-2 з надвірними пристройками сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В» розташованих по АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на житловий будинок літ. «Г-2» площею 87,1 м-2 з надвірними пристройками гараж літ. «Д», льох літ. «Ж», зливну яму N? 6, розташованих по АДРЕСА_1 , та зареєстровано відповідне речове право на будинок N? АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2020, засвідченого

ПНХМНО ОСОБА_3 за N? 2255 подружжям за спільні кошти набуто у спільну сумісну власність квартиру N? АДРЕСА_4 загальною площею 21,1 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м. Проте, право власності на даний об?єкт нерухомості зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реестру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.06.2020 N? 211925475.

Позивач вказує на те, що вказане нерухоме майно набуте подружжям під час шлюбу, а тому вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Посилаючись на рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності, позивач вважає, що наявні підстави для поділу майна подружжя та визнання за кожним із них права власності по частини вказаного нерухомого майна.

Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2023 року за позовною заявою було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Представник відповідача адвокат Кріулін К.В. подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позивачем заявлено вимогу про поділ майна подружжя, однак, не вказане все майно що було набуто подружжям за час перебування у шлюбі. Зокрема, позивачем не враховане рухоме майно, набуте за час шлюбу, що є спільним майном подружжя, а саме придбані транспортні засоби: Фіат Добло НОМЕР_1 та Фольцваген Т4 білого кольору. Отже, відповідач подає зустрічний позов, що дасть можливість одноразово та остаточно вирішити всі спірні питання щодо майна сторін.

Щодо позовних вимог заявлених ОСОБА_1 , вказав, що у позовній заяві Позивачем заявлено до поділу квартиру, яка є особистою власністю ОСОБА_2 , і хоча була придбана під час шлюбу, однак за її особисті кошти.

ОСОБА_2 , купила 10.06.2020 року кв. АДРЕСА_5 за особисті кошти, які були нею отримані 10.05.2019 року від продажу особистого майна - квартири АДРЕСА_6 . Дана квартира належала матері ОСОБА_4 до 2016 року, а потім отримана ОСОБА_2 у власність за договором дарування.

23.12.2016 року за посвідченим нотаріусом договором дарування N? 1842 ОСОБА_5 отримала як дар у власність трикінатну квартиру загальною площею 65,8 кв.м, житловою плоше 44,5 кв.м за адресою АДРЕСА_7 .

10.05.2019 року на підставі договору купівлі-продажу N? 531 дана квартира продана ОСОБА_2 .

За отримані власні кошти 10.06.2020 року було придбано квартиру АДРЕСА_5 .

Посилаючись на вказане, відповідач вказує що вказана квартира є її особистою приватною власністю та поділу між подружжям не підлягає.

В частині придбання будинку та будівництво нового будинку з надвірними постройками за адресою АДРЕСА_1 за спільні сумісні кошти подружжя позовні вимоги визнає та в цій частині не заперечує проти задоволення позову.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Загорулько Є.О. зазначив, що доводи сторони відповідача викладені у відзиві щодо придбання спірної квартири за власні кошти, отримані від продажу квартири за адресою АДРЕСА_7 , є безпідставними та суперечать реальним обставинам справи. Дійсно, 10.05.2019 року було продано вказану квартиру, та з коштів отриманих від реалізації квартири ОСОБА_2 було сплачено 47691,25 грн. податку на доходи фізичних осіб та 14308 грн. військового збору. Крім того, з отриманих коштів було сплачено заборгованість за комунальні послуги за період з 31.07.2018 (дати смерті ОСОБА_6 ) до 10.05.2019 (дата продажу квартири) .

Частину коштів в розмірі 141 871 грн., що є особистою власністю ОСОБА_2 , було витрачено на придбання кімн. 19 в будівлі літ. А2 за адресою АДРЕСА_8 , про що подано відповідну заяву державному нотаріусу.

Натомість квартиру АДРЕСА_5 було придбано за спільні кошти подружжя, що складались з заощаджень, доходів позивача від підприємницької діяльності, більше ніж через рік після продажу квартири АДРЕСА_6 .

Спірне майно було придбано в інтересах сім`ї.

Відповідачем не спростовано належними доказами презумпцію спільного права власності подружжя.

Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Одночасно із відзивом, відповідачем ОСОБА_2 , подано до суду зустрічну позовну заяву в якій вона просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь в порядку поділу майна грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки FIAT DOBLO, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , та грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 . А також просила визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_5 .

В обгрунтування посилалась на те, що вказане рухоме майно було придбано в період шлюбу за спільні кошти. Виходячи із положень ст. 71 СК України та приймаючи до уваги те, що станом на час подання зустрічного позову автомобілі використовуються Відповідачем і вона не має можливості користуватися ними, вважає доцільним залишити рухоме майно у користуванні Відповідача, відповідно стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності на це майно.

Та з урахуванням того, що автомобіль є річчю неділимою, зареєстрований на Відповідача та з часу придбання автомобіля його експлуатацією займається Відповідач і знаходиться у його користуванні, просить суд стягнути з Відповідача на її користь грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної власності на ці автомобілі. Враховуючи те, що на час подання зустрічного позову у позивача відсутні реєстраційні документи на транспортні засоби, їх вартість вказала буде визначена у подальшому.

Стосовно позовної вимоги про визнання права власності на вказану квартиру зазначила аналогічні доводи, що викладені у відзиві на первісний позов, а саме, що вона купила 10.06.2020 року кв. АДРЕСА_5 за особисті кошти, які були нею отримані 10.05.2019 року від продажу особистого майна - квартири АДРЕСА_6 . Дана квартира належала матері ОСОБА_4 до 2016 року, а потім отримана ОСОБА_2 у власність за договором дарування.

23.12.2016 року за посвідченим нотаріусом договором дарування N? 1842 ОСОБА_5 отримала як дар у власність трикінатну квартиру загальною площею 65,8 кв.м, житловою плоше 44,5 кв.м за адресою АДРЕСА_7 .

10.05.2019 року на підставі договору купівлі-продажу N? 531 дана квартира продана ОСОБА_2 за 36000 доларів США.

За частину отриманих власних коштів 10.06.2020 року було придбано квартиру АДРЕСА_5 .

Посилаючись на вказане, відповідач вказує що вказана квартира є її особистою приватною власністю.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкові від 23 травня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, до спільного розгляду з первісним позовом.

У відзиві на зустрічний позов представник ОСОБА_1 проти задоволення зустрічного позову заперечував у повномі обсязі. Стосовно вимоги про визнання спірної квартири особистою власністю позивача за зустрічним позовом послався на доводи аналогічні тим, що викладені у відповіді на відзив, та наполягав на тому, що квартира АДРЕСА_5 придбана за спільні кошти подружжя, та підлягає поділу.

Стосовно транспортних засобів вказав, що мати ОСОБА_1 ОСОБА_7 у 2008 році придбала у автосалоні у власність автомобіль FORD FIESTA 2007 р.в. за 15000 доларів США.

09.02.2010 року вказаний транспортний засіб було продано за 10 000 доларів США ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та видано нотаріально посвідчену довіреність.

Частину коштів від реалізації вказаного транспортного засобу було подаровано ОСОБА_7 сину ОСОБА_1 , та за ці особисті кошти ним було придбано транспортний засіб FIAT DOBLO 2006 р.в.

23.11.2022 FIAT DOBLO було відчужено ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу № 7845/22/011786 за ціною 7032,74 грн.

28.01.2022 року за грошові кошти додатково подаровані ОСОБА_7 сину, тобто за його особисті кошти, на підставі договору купівлі-продажу було придбано автотранспортний засіб VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску за ціною 8064,63 грн.

20.10.2022 року транспортний засіб VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, було відчужено ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу № 7845/22/011501 за ціною 7012,98 грн.

Відповідач за зустрічним позовом, вказує, що транспортні засоби були придбані ним за особисті, кошти, та на час реалізації, позивач була обізнана про це та жодних зауважень не висловлювала.

Кошти отримані від реалізації транспортних засобів були витрачені в інтересах сім`ї, на утримання малолітньої дитини та спільного майна подружжя.

В задоволенні зустрічного позову просив відмовити у повному обсязі.

Позивачем за зустрічним позовом після отримання інформації щодо рухомого майна, подано заяву про зміну предмету зустрічного позову, а саме уточнено оскільки позовні вимоги були заявлені щодо стягнення грошової компенсації половини вартості майна без наявної інформації про ринкову вартість автомобілів, остаточно просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки FIAT DOBLO, 2006 року випуску у розмірі 104 440 грн. 00 коп. та грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, у розмірі 182 350 грн. 00 коп.

При цьому посилалась на те, що стало відомо, що вказані транспортні засоби були відчужені відповідачем без її згоди , вона має право заявити вимоги про стягнення компенсації частки відчуженого майна, та враховуючи те, що відчуження майна унеможливлює встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, що є гарантією справедливої сатисфакції іншому подружжю.

Позивач за первісним позовом та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. В частині зустрічного позову вказали про невизнання позовних вимог.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував частково, вказав що відповідач визнає позовні вимоги що стосуються поділу домоволодіння, щодо квартири- заперечує. Та повністю підтримав зустрічні позовні вимоги.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01.03.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, виданого Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану серії НОМЕР_4 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14.02.2023 шлюб між сторонами розірвано.

За час шлюбу подружжям було придбано наступне майно.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 03.09.2001 року, ОСОБА_2 було придбано жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13.09.2005 по справі N? 2-4992/05 було анулювано право власності на житловий будинок літ «А-1» площею 21,4 м-2 з надвірними пристройками сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В» розташованих по АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на житловий будинок літ. «Г-2» площею 87,1 м-2 з надвірними пристройками гараж літ. «Д», льох літ. «Ж», зливну яму N? 6, розташованих по АДРЕСА_1 , та зареєстровано відповідне речове право на будинок N? АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2020 року ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_5 .

При укладенні вказаного договору купівлі-продажу 10.06.2020 року ОСОБА_1 надано нотаріально-посвідчену заяву, у якій він надав згоду своїй дружині на купівлю зазначеної квартири.

Реєстрація права власності відповідача на спірну квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

На підставі договору купівлі продажу № 7845/22/010261 ОСОБА_1 28.01.2022 року придбано транспортний засіб марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 .

На підставі договору купівлі-продажу № 7845/22/011501 від 20.10.2022 року ОСОБА_1 вказаний автомобіль марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , було продано.

Відповідно до довору купівлі - продажу від 23.11.2022 року ОСОБА_1 відчужено автомобіль марки FIAT DOBLO, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 був зареєстрований за ним 13.05.2010 року.

Так, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя просить визнати за ним право власності на частину будинка N? АДРЕСА_1 та на частину квартиру АДРЕСА_5 .

Відповідач за первісним позовом проти такого розподілу частково заперечує. Та визнає позовні вимоги в частині щодо визнання за ОСОБА_1 право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на частину будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Щодо поділу квартири АДРЕСА_5 відповідач за первісним позовом заперечує, та заявила зустрічний позов, у якому просить визнати за нею право особистої власності на цю квартиру.

В рамках поділу спільного майна подружжя позивач за зустрічним позовом просить також стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості спільного майна подружжя, а саме: вартості 1/2 частки автомобіля марки FIAT DOBLO, 2006 року випуску у розмірі 104 440 грн. 00 коп. та грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, у розмірі 182 350 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК).

Таким чином, спірне майно було набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти і, виходячи зі ст.60 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 69 СК України дає подружжю право на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільнім сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. У разі поділу вважається, що частки співвласників є рівними. У разі поділу майна право спільної сумісної власності припиняється.

Згідно вимог ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є у тому числі: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У судовому засіданні за клопотання сторін були допитані свідки .

Допитаний у якості свідка позивач за первісним позовом ОСОБА_1 суду пояснив, що спірні автомобілі було придбано після реалізації іншого автомобіля, який був придбаний на кошти, подаровані його матір`ю після продажу її автомобіля. Також вказав, що ОСОБА_2 знала про продаж автомобілів, тим більше транспортний засіб VOLKSVAGEN було продано її двоюрідному брату ОСОБА_10 . Після продажу автомобіля, грошові кошти були втрачені на поїздку до м. Львів, на проживання, в інтересах родини. Малолітній син проживає разом із ним. Спірну квартиру на АДРЕСА_3 було придбано за спільні кошти, та більш ніж через рік після продажу квартири подарованої дружині. На отримані кошти ОСОБА_2 придбала іншу квартиру на АДРЕСА_9 у особисту власність, і це він підтвердив у нотаріуса при укладанні договору.

Свідок ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , у судовому засіданні пояснила, що коли син одружився, то вони проживали у двокімнатній квартирі на АДРЕСА_10 . Був період, коли тесть та її син вживали часто спиртні напої, та побоючись, що син стане зловживати алкоголем, вирішили придбати йому автомобіль. Придбали тоді білий ВАЗ, після цього продали той автомобіль та придбали інший. Вона придбала для себе ФИАТ, який потім продала та кошти дала сину на інше авто. Квартиру на Полтавському шляху, придбали, та усі разом додавали кошти, робили там ремонт. ОСОБА_11 не працювала. Після продажу квартири батьків ОСОБА_12 , багато коштів пішло на повернення боргів. Її син та ОСОБА_12 прожили разом 25 років, та вона не розуміє, як ОСОБА_12 могла залишити дитину. Комунальні послуги за квартиру сплачує ОСОБА_13 . Автомобіль ФИАТ у 2022 році був продан двоюрідному брату ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_10 , який є двоюрідним братом ОСОБА_2 , у судовому засіданні пояснив, що у ОСОБА_12 була у власності трикімнатна квартири, яку вона продала, з її слів за 34-35 тис. доларів США. Після продажу цієї квартири, ОСОБА_2 придбала квартиру для брата та для себе на ОСОБА_15 . У ОСОБА_16 були різні авто. Одну з них, а саме ФИАТ він придбав за 5150 доларів США. Грошові кошти він сплатив не відразу, а частинами. Автомобіль Фольксваген ОСОБА_17 переоформив. ОСОБА_12 знала, що він придбав автомобіль у них. Куди ОСОБА_12 витратила залишок коштів від продажу квартири йому не відомо.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснила, що вона тривалий час перебувала у дружніх стосунках із матір`ю ОСОБА_2 , та добре знайома із їх родиною. У ОСОБА_12 є старший брат ОСОБА_19 , який зловживає алкоголем. За життя, мати ОСОБА_12 переймалася тим як розпорядитися квартирою так, щоб ОСОБА_19 не залишився без житла. Вирішила подарувати квартиру ОСОБА_20 , яка в свою чергу пообіцяла, що після продажу квартири придбає житло для ОСОБА_19 . Квартиру, яку вона у подальшому придбала для ОСОБА_19 , вона зареєструвала на своє ім`я, щоб він не мав можливості її втратити. Також купили дві квартири на Полтавському Шляху, щоб одна квартира у подальшому була для старшого сина ОСОБА_21 . За яку вартість було продано квартиру, та за яку вартість придбано квартири свідку невідомо. ОСОБА_22 їй не казав чи добавляв він кошти для купівлі квартири.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні пояснив, що він тривалий час знайомий із родиною ОСОБА_16 , та добре їх знає. У 2019 році померла мати ОСОБА_2 . Квартиру матері ОСОБА_12 продала, як вона казала за 36 тис. доларів США. Щоб влаштувати бізнес, вони придбали дві квартири «гостинки», щоб сдавати в оренду. Третю квартиру купили для себе на ОСОБА_24 . Кошти також були витрачені на ремонт у квартирі. Свідку відомо, що квартира на АДРЕСА_3 і на теперішній час здається в оренду. ОСОБА_12 зараз проживає за кордоном. Автомобілів у родини ОСОБА_16 було три. Одне авто ОСОБА_13 продав та придбав ФИАТ Добло, який потім продав ОСОБА_25 . Придбав Транспортер, який потім продав, та купив новий. За яку вартість продавав авто йому не відомо. За перший проданий транспортний засіб ОСОБА_12 знала, а щодо інших він не обізнаний. У розмовах Лукашови казали, що кошти на ремонт та покупку квартири вони брали з коштів від продажу квартири.

Аналізуючи пояснення свідків, суд зазначає що вони не містять безперечних відомостей на підтвердження витрат та придбання майна у особисту власність кожним із подружжя як нерухомого майна так і рухомого майна.

Так, згідно ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст.81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4.3. договору купівлі- продажу від 10.06.2020 року квартири АДРЕСА_5 , вбачається, що згода на підписання договору купівлі-продажу покупцем надана чоловіком покупця.

Тобто, ОСОБА_2 набула право власності на вказану квартиру, під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 ..

Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.06.2020 № 211925475 підтверджується, що спірна квартира на праві власності, яке набуте на підставі договору купівлі- продажу, належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

При цьому, у вказаному договорі відсутнє застереження, що квартира придбана покупцем за особисті кошти та правовий режим спільного майна на це нерухоме майно не розповсюджується.

Натомість, при укладанні договору купівлі-продажу 23.08.2019 року кімнати 19 в будівлі гуртожитку літ. А2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_11 ОСОБА_2 застережено, що кімната набувається в особисту приватну власність, оскільки купується за її особисті кошти, на що отримано відповідну заяву чоловіка покупця ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено правовий висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

При цьому, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.

Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що спірна квартира АДРЕСА_5 є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбана в період шлюбу, за їх спільні кошти, незалежно від того, що оформлена та зареєстрована за відповідачем / позивачем за зустрічним позовом.

Обставин, які б свідчили про те, що спірна квартира є особистою власністю однією із сторін, судом не встановлено.

Жодної із сторін не заявлено вимоги про відступлення від засади рівності часток подружжя.

Таким чином, спірне нерухоме майно, набуте сторонами за час зареєстрованого шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними у рівних частках.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Та, відповідно, зустрічні позовні ОСОБА_2 в частині визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 , задоволенню не підлягають.

Що стосується зустрічних позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації, то суд зазначає наступне.

Позивач за зустрічним позовом ставить питання про стягнення з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості спільного майна подружжя, а саме: вартості 1/2 частки автомобіля марки FIAT DOBLO, 2006 року випуску у розмірі 104 440 грн. 00 коп. та грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, у розмірі 182 350 грн. 00 коп.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі те, що в період шлюбу, ОСОБА_1 придбано автомобіль марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , та автомобіль марки FIAT DOBLO, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 належними та доспостимими доказами не підтверджено сплату коштів за покупку транспортних засобів за рахунок належних йому особисто грошових коштів, які він нібито отримав від матері.

Суд, оцінивши докази, подані сторонами, дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами презумпцію спільності майна подружжя щодо вказаних автомобілів не спростовано, унаслідок чого вони є спільним майном.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16.

Звертаючись до суду про стягнення грошової компенсації в порядку поділу майна подружжя, позивач за зустрічним позовом посилалась, на те, що автомобілі є їх спільною сумісною власністю, які відповідач використав на свій розсуд.

Та під час розгляду справи у суді отримано відомості, що спірні автомобілі ОСОБА_1 було відчужено у 2022 році. Що ним не заперечувалось.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Проте, в матеріалах справи письмова згода ОСОБА_2 на відчуження спірних автомобілів відсутня.

Факт використання коштів від продажу зазначених транспортних засобів в інтересах сім`ї та на її потреби, відповідачем за зустрічним позовом не надано.

Суд, не бере до уваги пояснення відповідача про те, що кошти від продажу автомобілів були використані в інтересах сім`ї, оскільки даний факт не підтверджений належними та допустимими доказами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірних транспортних засобів.

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 вартості спірного транспортного засобу, суд виходить з того, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Разом з цим, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018 св 18 та постанові від 17 квітня 2019року у справі № 286/1784/15-ц, провадження № 61-30184св 18.

За положеннями пункту 3 частини 1 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи наведені норми закону, матеріали справи, суд дійшов висновку, що придбані сторонами під час шлюбу автомобілі марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , та марки FIAT DOBLO, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ., є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача за зустрічним позовом грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини цих автомобілів.

Ринкова вартість автомобіля FIAT DOBLO, 2006 року випуску, розрахована за матеріалами справи станом на 23.11.2022 та складає: 208 880 грн.

Ринкова вартість автомобіля марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, розрахована за матеріалами справи станом на 20.10.2022 та складає 364 700 грн.

Доказів, які б свідчили про те, що середня ринкова вартість автомобілів є іншою, відповідачем за зустрічним позовом не надано.

Отже, 1/2 частки компенсації за вищезазначений автомобіль марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , складатиме 182 350 грн., та частки компенсації за автомобіль марки FIAT DOBLO, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , складатиме 104 440 грн.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, що є підставою для задоволення позовної вимоги в цій частині.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 139, 141, 206, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок літ. «Г-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_7 ), право власності на 1/2 частини житлового будинку літ. «Г-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_8 ), право власності на 1/2 частини житлового будинку літ. «Г-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру загальною площею 21,1 кв.м. житловою площею 18,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_12 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_7 ), право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_5 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_8 ), право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_5 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_8 ) в порядку поділу майна грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки FIAT DOBLO, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 104 440 (сто чотири тисячі чотириста сорок ) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_8 ) в порядку поділу майна грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , у розмірі 182 350 (сто вісімдесят дві тисячі триста п`ятдесят) грн. 00 коп.

В іншій частині у задоволення зустрічних позовних вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.03.2024 року

Суддя О.В. Бородіна