ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1772/24 Справа № 215/5533/23 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 215/5533/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2023 року,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Пінічний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі за текстом ПрАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 29 грудня 1988 року по 29 липня 2020 року на різних посадах на підприємстві відповідача ПрАТ «ПівнГЗК», а саме: учнем слюсаря з ремонту рухомого складу, слюсарем з ремонту рухомого складу, помічником машиніста тепловоза, машиністом тепловозу УЗТ, та 11 травня 2022 року звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. Вказує, що пропрацював на підприємстві відповідача 37 років, з яких 31 рік та 1 місяць за професією машиніста тягового агрегату, з яких 34 роки 01 місяць у цеху в умовах впливу шкідливих факторів.

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії від 04 липня 2023 року № 722, ОСОБА_1 було встановлені професійні захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН другого ступеня, хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). Як наслідок наявних в позивача профзахворювань, його турбує задишка при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний сухий кашель, іноді з виділеннями слизового харкотиння, важкість у грудній клітці, періодичні приступи задухи, головний біль, запаморочення при підвищенні АТ, важкість у грудній клітці, утруднення під час ходи, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах, зниження зору, загальна слабкість.

Крім того, по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 27 липня 2023 року, в якому вказано, що працюючи на підприємстві відповідача причиною виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме пил переважно фіброгенної дії: перевищення в повітрі робочої зони граничнодопустимої концентрації пилу переважно фіброгенної дії ії вмістом кремнію діоксину кристалічного від 10% до 70% в 1,15 рази (4,6 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3), шум еквівалентний корегований рівень шуму на 4 дБа перевищував допустимий рівень та складав 84 дБа при ГДР 80 дБа. Тобто комісія встановила, що причиною виникнення професійного захворювання стало те, що на протязі значного періоду часу 34 роки 01 місяць внаслідок професійної діяльності позивача на ПрАТ «ПівнГЗК» на його організм впливали шкідливі виробничі фактори.

Довідкою МСЕК від 07 вересня 2023 року, йому первинно було встановлено 35% втрати професійної працездатності безстроково та ІІІ групу інвалідності. За висновком МСЕК він потребує санаторно-курортного лікування, забезпечення медикаментозним лікуванням та виробами медичного призначення, протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу та шуму. У результаті професійних захворювань, з урахуванням втрати частини здоров`я та роботою у шкідливих умовах праці, позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки у нього виникли незворотні зміни, що свідчить про настання для нього негативних явищ. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.

З урахуванням викладеного, просив стягнути з відповідача 260 000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 140 000 гривень моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір в сумі 1 400 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2023 року в частині розміру стягнутої суми відшкодування моральної шкоди, просить змінити оскаржуване рішення суду та збільшити розмір моральної шкоди до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ПівнГЗК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Посилається, що розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції не обґрунтовано, він завищений, не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та судовій практиці у аналогічних справах.

Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466), який набрав чинності 23 травня 2020 року внесено зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди. Зазначеною нормою закону передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 20 червня 1985 року по 11 травня 2022 року працював у ПрАТ «ПівнГЗК», за спеціальністю: машиніст тягового агрегату, загальний стаж роботи позивача 37 років, з них: 31 рік 01 місяць за професією, та 34 роки 01 місяць в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки та актом розслідування хронічного професійного захворювання від 27 липня 2023 року.

Згідно медичного висновку від 04 липня 2023 року, Медичного висновку № 722 Українського науково-дослідного інституту промислової медицини встановлено діагнози ОСОБА_1 та виявлено професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_2 і Н.І. Пономарьової, що також підтверджується виписками із медичної карти, п. 14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 27 липня 2023 року.

Відповідно до п.п. 17, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27 липня 2023 року, ОСОБА_1 працюючи з 11 липня 2013 року по 11 травня 2022 року, з 09 квітня 1991 року по 20 грудня 2004 року та з 11 березня 2005 року по 10 липня 2013 року, машиністом (тягового агрегату, тепловоза), управління залізничного транспорту, цеху залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси з Першотравневого кар1єру, ОСОБА_1 керував роботою локомотивної бригади, управляв локомотивом, утримував локомотив в справному стані, виконував службові ремонти. Внаслідок недосконалості технологічного процесу відкритого видобутку руди, підпадав під вплив пилу переважно фіброгенної дії з вмістом діоксиду кремнію від 10% до 70%. Раніше працюючи (учнем) помічником машиніста локомотива (тепловоза) з 17 жовтня 1985 року по 30 листопада 1985 року, з 08 липня 1986 року по 06 листопада 1986 року та з 29 грудня 1988 року по 08 квітня 1991 року з тих же причин підпадав під вплив підвищених параметрів шуму та пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного кремнію діоксиду від 2% до 10% та від 10% до 70% в повітрі робочої зони. Також раніше працюючи слюсарем (учнем) з ремонту рухомого складу з 20 червня 1985 року по 16 жовтня 1985 року, з тих же причин підпадав під вплив підвищених параметрів шуму та пилу фіброгенної дії з вмістом вільного кремнію діоксиду від 2% до 10% та від 10% до 70% в повітрі робочої зони. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала граничнодопустиму в 1.15 рази та складала 4,6 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3; шум: еквівалентний корегований рівень шуму на 4 дБА перевищував допустимий рівень та складав 84 дБА при ГДР 80 дБА. Таким чином, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 34 років 01 місяців в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівників структурного підрозділу та підприємства, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо, та запропоновано ОСОБА_3 , генеральному директору ПрАТ «ПівнГЗК»: дотримуватися основних вимог в організації технологічних процесів та експлуатації згідно вимог гігієни та промислової санітарії: фізіологічного обґрунтування при обладнанні робочих місць; підвищити контроль відповідальних осіб за забезпеченням і використанням працюючими ЗІЗ органів дихання та інших засобів індивідуального захисту; інформувати Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, Головне управління ПФ України в Дніпропетровській області про життя запропонованих заходів.

Відповідно до п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27 липня 2023 року, умови праці ОСОБА_1 відносяться: за вмістом аерозолів фіброгенної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 1 ступеню (шкідливі), за рівнем шуму до 3 класу 1 ступеню (шкідливі), за рівнем вібрації до 2 класу (допустимі), за показниками важкості праці до 2 класу (допустимі), за показниками напруженості праці до 3 класу 1 ступеню (шкідливі), загальна оцінка умов праці відноситься до 3 класу 1 ступеню (шкідливі).

Довідкою МСЕК від 07 вересня 2023 року позивачу при первинному огляді встановлено з 28 серпня 2023 року безстроково третю групу інвалідності та 35% втрати професійної працездатності, з них: 30% ХОЗЛ, 5% - туговухість, за висновком якої він потребує: санаторно-курортного лікування, медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами статей 153, 237-1 КЗпП України та виходив з обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 140 000 гривень, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тривалості роботи позивача у відповідача, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 27 липня 2023 року вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є робота в важких та шкідливих умовах праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, з вини ПрАТ «ПівнГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державної установи Український науково-дослідний інститут промислової медицини про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04 липня 2023 року.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПрАТ «ПівнГЗК» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Колегія суддів апеляційного суду також не погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого та заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача, та доводами апеляційної скарги відповідача щодо занадто завищеного розміру моральної шкоди, яку визначив суд першої інстанції, та зауважує, що судом визначений до стягнення розмір моральної шкоди з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, під час розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 35% у зв`язку з чим у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.

Слід зауважити, що право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Отже, з урахуванням того, що позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 35% безстроково та визначено ІІІ групу інвалідності, що безумовно тягне за собою зміни у буденному житті позивача, колегія суддів апеляційного суду погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, який є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, апеляційні скарги позивача та відповідача підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 05 березня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста