Справа № 462/2335/24
УХВАЛА

19 березня 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Пилип`юк Г. М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України, представники відповідача Президент України в особі Зеленського Володимира Олександровича, Кабінет Міністрів України в особі Прем`єр-міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Держава США в особі Посольства США в Україні про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, в якому просить стягнути з посадових осіб України відповідальних за порушення її прав на надра, 9 000 000 грн моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права власності на об`єкти права власності Українського народу, а саме надра та вирішити питання судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Вирішуючи питання про можливість прийняття справи до розгляду Залізничним районним судом м. Львова, суддя виходить з наступного.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Учасники справи зобов`язані діяти в межах відповідних судових процедур. Зазначені процедури спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Приписами ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач звертаючись до Залізничного районного суду м. Львова із вимогами про стягнення із посадових осіб України 9 000 000 грн. моральної шкоди зазначає відповідачами Державу Україну, в особі Президент України, як гаранта додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина та Кабінет Міністрів України в особі Прем`єр-міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Статтею 28 ЦПК України визначено вичерпний перелік справ, які віднесені до альтернативної підсудності, тобто за вибором позивача.

Як вбачається із ч. 4 ст. 28 ЦПК України позови пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Таким чином, в ч. 4 ст. 28 ЦПК України визначений перелік органів, подання позовів з відшкодування шкоди до яких передбачає підсудність таких справ за вибором позивача - або за місцезнаходженням цих органів, або за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом спору у даній справі є порушення права власності позивача як співвласника в об`єктах власності Українського народу, зокрема надрах та пред`явлений такий позов до Держави України, представники відповідача Президент України в особі Зеленського Володимира Олександровича, Кабінет Міністрів України в особі Прем`єр-міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Держава США в особі Посольства США в Україні, тобто за підставами позову відсутні суб`єкти рішення, дії чи бездіяльність органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, що унеможливлює пред`явлення цього позову за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у порядку ч. 4 ст. 28 ЦПК України.

Щодо покликання позивача на положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу для звільнення від сплати судового збору, що у контексті ч. 5 ст. 28 ЦПК України передбачає також право звернення із позовом до суду за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно зі ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено, тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, у даному позовній заяві позивачем, окрім покликання у прохальній частині позовної заяви в частині щодо підстав звільнення від сплати судового збору, не наведено жодних аргументів, які б підтверджували наявність існування між сторонами правовідносин, що регулюються саме Законом України «Про захист прав споживачів».

Інших підстав для застосування альтернативної підсудності, що визначені нормами ЦПК України, не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «судом, встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» визначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції, передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Отже, поняття «суд, встановлений законом» стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді.

З огляду на наведене, зважаючи на предмет спору та характер спірних правовідносин, суд не вбачає підстав для застосування вимог ст. 28 ЦПК України в частині підсудності у даній справі та вважає необхідним застосувати ч. 2 ст. 27 ЦПК України про підсудність справи за місцезнаходженням відповідача , що територіально належить до Печерського районного суду міста Києва.

Так, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України).

Стаття 32 ЦПК України передбачає, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи наведене, дана справа не підсудна Залізничному районному суду м. Львова, який в даному випадку не є судом, встановленим законом, у розумінні конвекційних норм та вимог чинного цивільного процесуального законодавства України, а тому справа має бути направлена за правилами загальної підсудності на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

Керуючись ст. 27, 30-32 ЦПК України,

постановив:

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України, представники відповідача Президент України в особі Зеленського Володимира Олександровича, Кабінет Міністрів України в особі Прем`єр-міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Держава США в особі Посольства США в Україні про відшкодування моральної шкоди передати за підсудністю на розгляд Печерського районного суду міста Києва.

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи, з підстав зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала, як така, що постановлена поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Пилип`юк Г. М.