У х в а л а

13 березня 2024 року

м. Київ

Справа № 753/13486/23

Провадження № 61-2562ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник) на постанову Київського апеляційного суду від 5 лютого 2024 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) до скаржника про стягнення заборгованості та

в с т а н о в и в:

1. У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом. Просив стягнути зі скаржника 41 259,33 грн заборгованості за кредитним договором, з яких 37 998,08 грн - заборгованість за кредитом, 3 261,25 грн - заборгованість за відсотками, а також 2 684,00 грн судового збору.

2. 7 серпня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва постановив ухвалу, згідно з якою відкрив провадження у справі та вирішив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

3. 18 вересня 2023 року цей же суд ухвалив рішення, згідно з яким позов залишив без задоволення. Мотивував так: відсутні докази того, що саме ті умови та правила надання банківських послуг, про які є інформація в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 6 лютого 2015 року, були розміщені на його офіційному вебсайті за адресою privatbank.ua; роздруківка із вебсайту не може бути належним доказом; у договорі банківського обслуговування немає строку повернення кредиту, кошти списували без згоди позичальника, а розмір кредитного ліміту позивач збільшив в односторонньому порядку.

4. 5 лютого 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою: рішення суду першої інстанції у частині вимоги про стягнення заборгованості за кредитом скасував; ухвалив щодо цієї вимоги нове судове рішення про стягнення зі скаржника 37 998,08 грн боргу за кредитом; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін; стягнув зі скаржника на користь позивача 6 179,91 грн судового збору.Мотивував так: визнаючи недоведеним виникнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції не з`ясував суму кредитних коштів, які скаржник фактично використав, і суму, яку він повернув позивачеві, у зв`язку з чим помилково виснував про відсутність у скаржника боргу; за відсутності в останнього вимог зустрічного характеру суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства.

5. 20 лютого 2024 року скаржник надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу. Просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до цього суду.

6. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

6.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

6.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

6.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

6.4. Предметом позову є стягнення заборгованості. Ціна позову становить 41 259,33 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

6.5. У касаційній скарзі скаржник звернув увагу на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та стверджує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. Проте належне обґрунтування не навів.

6.6. Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що скаржник не обґрунтував фундаментальний характер питання права, яке він підняв у касаційній скарзі, для формування єдиної правозастосовної практики в Україні. Відсутні підстави вважати, що розгляд саме цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для забезпечення єдності правозастосовної практики.

6.7. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржник не обґрунтував. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

7. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

7.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

7.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

7.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

7.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

7.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

7.6. Скаржник подав касаційну скаргу на судове рішення, яке за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 5 лютого 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук