ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3314/23Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р.
Провадження № 22-ц/817/138/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

за участі:

секретаря судового засідання Жук В.М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу №607/3314/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Кунець Н.Р., повний текст якого виготовлено 23 жовтня 2023 року, в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 25.12.2007 АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір TEAWGK, за умовами якого АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 24900.00 доларів США строком до 25.12.2027, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_3 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та видав відповідачу ОСОБА_3 кредит у розмірі 24900.00 доларів США. Однак, ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором не виконав та не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв`язку із чим станом на 30.12.2022 у нього наявна заборгованість у розмірі 156910.31 доларів США, яка складається з наступного:

- 19040.26 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

- 26365.65 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 6809.96 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 104694.44 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Враховуючи, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернути будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив суд позов задовольнити та стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 30.12.2022 за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007, у розмірі 56466.48 доларів США, яка складається з наступного:

- 19040.26 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

- 26365.65 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 6809.96 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 4250.61 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 02.10.2013 по 03.04.2014.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено в зв`язку із пропуском строку позовної давності .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Зокрема зазначає, що відповідно до п.4.5 кредитного Договору сторони погодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 (п`ять) років, а не 3, як зазначено в рішення суду.

Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно розраховував початок перебігу строку позовної давності від ухвалення судового рішення від 16.03.2009, оскільки згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості та виписки за рахунками останній платіж було проведено відповідачем 30.09.2013 року, що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності.

Зазначає, що захищаючи своє порушене право, керуючись нормами договору та приписами чинного законодавства, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до нотаріальної контори із заявою про вчинення нотаріального напису, де 08.11.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення грошових коштів у сумі 2712432.22 грн. з ОСОБА_3 , які є його боргом за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007, укладеним між ним та ПАТ «КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ «КБ «Приватбанк» у розмірі:

- 19039.93 доларів США заборгованість за кредитом;

- 20576.41 доларів США заборгованість за відсотками;

- 3890 доларів США комісія;

- 57412.80 доларів США пеня;

- 5045.96 доларів США штраф,

що становить 105965.10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.10.2016 становить 2710732.22 грн., а з врахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 2712432.22 грн. Строк, за який провадиться стягнення, складає вісім років десять місяців, два дні, а саме: з 25.12.2007 по 27.10.2016.

Вказує, що з моменту вчинення виконавчого напису нотаріусу, АТ КБ «ПриватБанк» правомірно розраховував на пред`явлення вказаного напису до виконання та стягнення коштів з боржника у примусовому порядку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.06.2018 у справі № 607/7708/17 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 08.11.2016 за реєстром №9915 про стягнення грошових коштів у сумі 2712432.22 грн. з ОСОБА_3 , які є його боргом за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007.

25.06.2019 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М. вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . Виконавчий напис звернуто до виконання та відкрито виконавче провадження №67631766.

Зазначає, що апелянт таким чином розраховував задовольнити свої вимоги у позасудовий спосіб, що відповідало умовам договору.

Крім того вказує, що з березня 2020 року на території країни було введено карантин через короновірусну хворобу і відповідно до п.12 Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжені на строк дії такого карантину, який скасовано лише 30.06.2023

З огляду на зазначене вище вважає, що строк позовної давності пропущеним не був.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.10.2023 залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

В судове засідання сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явилися.

Від позивача АТ КБ «ПриватБанк» на електронну пошту Тернопільського апеляційного суду 07.02.2024 надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а також про відкладення розгляду справи, однак таке клопотання підлягає залишенню без розгляду, з огляду на наступне.

18.10.2023 введено в дію Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023 № 3200-IX.

З урахуванням внесених змін до процесуального закону, частиною шостою статті 14 ЦПК України визначено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 24-27 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, підсистема Електронний суд - це підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Інструкція користувача Електронного суду розробляється адміністратором ЄСІТС та розміщується на вебсторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за вебадресою https://wiki.court.gov.ua.

Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.

До створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.

Технічні вимоги щодо форм електронних документів та їхніх додатків, обмеження щодо їхнього розміру, формату та інших характеристик встановлюються Інструкцією користувача Електронного суду.

АТ КБ «ПриватБанк» подав зазначену заяву без використання підсистеми Електронний суд ЄСІТС. При цьому у вступній частині даної заяви не зазначено інформації щодо наявності у нього зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС.

Статтею 183 ЦПК України визначені загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Абзацом першим частини четвертої статті 183 ЦПК України передбачено, що суд повертає заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду у разі, якщо її подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст.212 ЦПК України, учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Разом з тим, вказана заява позивача була надіслана на електронну пошту апеляційного суду в день засідання та не долучено доказів її надсилання іншим учасникам справи.

З огляду на зазначене вище, вказана заява АТ КБ «ПриватБанк» підлягає поверненню заявнику без розгляду.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено наступні обставини.

25.12.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №TEAWGK (далі Договір), за умовами якого Банк зобов`язується надати позичальнику ОСОБА_3 кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу на строк з 25.12.2007 по 25.12.2027 включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 24900.00 доларів США на придбання нерухомості у розмірі 20000.00 доларів США, а також у розмірі 4900.00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0.92% на місць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2.0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.20% від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Щомісяця в період сплати, а саме, з 25 по 2 число кожного місяця, ОСОБА_3 повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 249.08 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (п.7.1 Договору).

Відповідно до п.7.1.1 Договору, відповідач ОСОБА_3 зобов`язався повернути Кредит згідно порядку та в строки, які вказані в п.7.1 Договору. Повне погашення кредиту повинно були проведено в останній день строку, вказаного в п.7.1 Договору.

Згідно п.7.1.2 Договору, у разі порушення термінів оплати (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на строк 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) в останній день місяця в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Для виконання Договору банк відкрив відповідачу ОСОБА_3 рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та ін. платежам. Відповідач ОСОБА_3 доручив банку провадити погашення заборгованості по даному Кредитному договору в передбаченні даним договором строки за рахунок коштів розміщених на рахунку.

За умовами п.7.3 Договору, забезпеченням виконання ОСОБА_3 зобов`язань за Договором виступає іпотека будинку будинок загальною площею 54.00 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором.

У пункті 7.4 Договору сторони погодили, що при порушенні ОСОБА_3 зобов`язань із погашення Кредиту, останній сплачує Банку пеню у розмірі 0.15% від суми прострочення заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

25.12.2007 Банком було видано ОСОБА_3 кошти у сумі 20000.00 доларів США, згідно кредитного договору №TEAWGK від 25.12.2007, що підтверджується ордером розпорядженням про видачу кредиту від 25.12.2007 та не заперечувалось відповідачем ОСОБА_3 у судовому засіданні.

Відповідно до договору поруки №TEAWGK від 25.12.2007, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 , останній зобов`язався перед Кредитором відповідати за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник ОСОБА_3 , включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Факт користування відповідачем ОСОБА_3 кредитними коштами та їх несвоєчасне повернення вбачається із виписки за період 25.12.2007 по 03.05.2023 по рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий ОСОБА_3 , з якої вбачається, що останній частково погашав наявну заборгованість.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2009 у справі №2-2032/2009 позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Тернопільської філії ЗАТ КБ «ПриватБанк», до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено. Звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 151252.69 грн. на предмет іпотеки житловий будинок, загальною площею 54.00 кв.м., житловою площею 33.20 кв.м., який належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мороз К.В. 25.12.2007 по реєстру №10821, і який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Тернопільської філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» 30 грн. понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 1589.90 грн. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви в суд, та 8.50 грн. судового збору за виселення.

Як вбачається із змісту вказаного рішення, судом встановлено, що 25.12.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Тернопільської філії та відповідачем ОСОБА_3 укладений кредитний договір № TEAWGK, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 24900.00 дол. США на придбання нерухомості у розмірі 20000.00 дол.США, а також у розмірі 4900.00 дол. США на сплату страхових платежів, строком до 25.12.2027, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, а саме щомісяця з 25 по 02 число сплачувати банку 249.08 дол. США для погашення заборгованості по кредиту, а також відсотки за користування кредитом у розмірі 0.92% на місяць на суму залишку заборгованості, та інші витрати банку відповідно до п.п.7.1. кредитного договору.

Відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання у терміни, встановлені договором, внаслідок чого станом на 02.12.2008 основний борг відповідача становить 19880.52 доларів США, а також заборгованість по відсотках 1195.33 дол. США, разом 21183.85 доларів США, що в еквіваленті становить 151252.69 грн. (за курсом 7.14 грн. за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ №417/464 від 01.12.2008).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 25.12.2007 сторони уклали договір іпотеки, за яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 54.00 кв.м., житловою площею 33.20 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мороз К.В. 25.12.2007 по реєстру №10821.

За результатами розгляду справи суд прийшов до висновку, що підлягають до задоволення позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, що належить відповідачу, шляхом його продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також про виселення відповідача з будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.06.2018 у справі № 607/7708/17, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 08.11.2016 за реєстром №9915 про стягнення грошових коштів у сумі 2712432.22 грн. з ОСОБА_3 , які є його боргом за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007, укладеним між ним та ПАТ «КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ «КБ «Приватбанк» у розмірі:

- 19039.93 доларів США заборгованість за кредитом;

- 20576.41 доларів США заборгованість за відсотками;

- 3890 доларів США комісія;

- 57412.80 доларів США пеня;

- 5045.96 доларів США штраф,

що становить 105965.10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.10.2016 становить 2710732.22 грн., а з врахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 2712432.22 грн. Строк, за який провадиться стягнення, складає вісім років десять місяців, два дні, а саме: з 25.12.2007 по 27.10.2016.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.06.2018 у справі № 607/2251/23 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М., Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з долученим банком до позовної заяви розрахунку, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007 станом на 30.12.2022 становить 156910.31 доларів США, з яких:

- 19040.26 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

- 26365.65 доларів США заборгованість за процентами;

- 6809.96 доларів США заборгованість з комісії;

- 104694.44 доларів США пеня.

Заборгованість, яка підлягає до стягнення, становить 56466.48 доларів США, з яких:

- 19040.26 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

- 26365.65 доларів США заборгованість за процентами;

- 6809.96 доларів США заборгованість з комісії;

- 4250.61 доларів США пеня за період з 02.10.2013 по 03.04.2014.

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись у 2009 році до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому дійшов висновку, що банк пропустив трирічний строк позовної давності.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов вірного висновку про обґрунтованість позову та у необхідності відмови в його задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності, однак судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині, з огляду на наступне.

Як було належним чином встановлено судом, 25.12.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №TEAWGK (далі Договір), за умовами якого Банк зобов`язується надати позичальнику ОСОБА_3 кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу на строк з 25.12.2007 по 25.12.2027 включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 24900.00 доларів США на придбання нерухомості у розмірі 20000.00 доларів США, а також у розмірі 4900.00 доларів США на сплату страхових платежів.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, визначила, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, звернувшись до суду першої інстанції у лютому 2009 року з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому, починаючи з лютого 2009 року втратив право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

Відповідно до п.4.5 вказаного кредитного Договору сторони погодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 (п`ять) років.

Тобто, згідно з вказаним кредитним договором термін позовної давності закінчувався в лютому 2014 року, а не в лютому 2012 року, як про це зазначено в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, не надавши в повній мірі оцінки вказаному кредитному договору, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем саме трирічного строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості та виписки за рахунками, останній платіж було проведено відповідачем 30.09.2013 в сумі 48.66 доларів США, що свідчить про переривання перебігу позовної давності.

Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 по справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) «Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; частина перша статті 48 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 138)).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28.11.2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 61), №522/2201/15-ц (пункт 62) та №522/2110/15-ц (пункт 61), від 07.08.2019 у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16.06.2020 у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).»

Таким чином, здійснивши платіж 30.09.2013 в сумі 48.66 доларів США, відповідач фактично перервав перебіг строку позовної давності, а тому такий строк слід обчислювати саме з 30.09.2013, а закінчився він, відповідно до умов кредитного договору, через 5 років, тобто 30 вересня 2018 року.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо подальшого переривання строку позовної давності, апелянт вважав, що звертаючись до нотаріальної контори з заявою про вчинення нотаріального напису, де 08.11.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення грошових коштів у сумі 2712432.22 грн. з ОСОБА_3 , які є його боргом за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007, він належним чином захищав своє порушене право на стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, перериваючи таким чином строк позовної давності.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими доводами, з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт:

має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист;

у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту;

самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим.

Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту.

Право на звернення до суду за захистом кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю. У позасудовому порядку захист суб`єктивного права також нерозривно пов`язується із фактором часу, про що свідчить зміст статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Натомість, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший частини п`ятої статті 261 ЦК України).

Положення частини п`ятої статті 261 ЦК України не суперечать загальному правилу визначення моменту початку перебігу позовної давності, закріпленому у частині першій цієї статті, а лише конкретизує дату, погоджену сторонами при укладенні договору, з якої кредитор міг та повинен був довідатись про порушення свого права.

Отже, за змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням наведеного, початок перебігу позовної давності за зобов`язаннями у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання, починається зі спливом цього строку.

Підстави зупинення та переривання позовної давності визначені у статтях 263, 264 ЦК України.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

На підставі частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням процесуальних вимог щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Зазначене вище свідчить, що вчинення нотаріусом виконавчого напису або визнання його таким, що не підлягає виконанню, не впливають на переривання позовної давності або зупинення її перебігу.

Звернення особи до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису є певною мірою ризиком, пов`язаним, у тому числі, із пропуском позовної давності. Однак особа сама вирішує як їй здійснювати захист своїх прав, в судовому або ж позасудовому порядку.

Початок перебігу позовної давності, підстави зупинення та переривання перебігу позовної давності визначені законодавством у імперативних нормах матеріального права, проте частина п`ята статті 267 ЦК України надає суду право визнавати поважними причини пропуску позовної давності і захищати порушене право.

Тлумачення статей 18, 256, 261, 264, 267 ЦК України свідчить, що:

- початок перебігу позовної давності за позовами про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням зобов`язань у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання починається зі спливом цього строку. Тобто, цивільне право кредитора є порушеним з моменту невиконання зобов`язання;

- вчинення нотаріусом виконавчого напису не впливає на перебіг позовної давності, а саме не перериває та не зупиняє її перебіг;

- визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не впливає на перебіг позовної давності;

- визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме по собі не є поважною причиною пропуску позовної давності;

- звернення до однієї форми (одного способу) захисту жодним чином не впливає на перебіг позовної давності, яка і є однією з тих обставин, що можуть перешкодити захисту в іншій формі чи іншим способом. Особа, яка вдалася до юрисдикційної форми захисту свого права нотаріусом в порядку вчинення виконавчого напису (стаття 18 ЦК України) і пропустила позовну давність для звернення до суду з позовом для захисту цього ж права, не може виправдовуватися тим, що вона захищалася в позасудовому порядку.

До такого рішення у своїй постанові від 13 березня 2023 року дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/9126/20.

Тобто, вчинення 08.11.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виконавчого напису про стягнення грошових коштів у сумі 2712432.22 грн. з ОСОБА_3 , які є його боргом за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007, не впливає на перебіг позовної давності, а саме не перериває та не зупиняє її перебіг.

Таким чином, оскільки останнім днем звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором було 30.09.2018, а позивач звернувся до суду з позовом 22.02.2023 року, тому колегія суддів дійшла висновку, що позивач пропустив строк позовної давності.

Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2023 року слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовільнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2024 року.

Головуючий

Судді