справа № 761/853/23 головуючий у суді І інстанції Матвєєва Ю.О.
провадження № 22-ц/824/297/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачів Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивований тим, що 01 липня 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода на трасі Київ-Чоп М-06 560 км + 850 м. за участю ОСОБА_2 , який керував автомобілем «MercedesBenzGL 350» державний номерний знак НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , який керував автомобілем «DaciaLogan», державний номерний знак НОМЕР_2 , право власності на якій належить ОСОБА_3 .

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2022 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу.

Відповідно до страхового полісу № ЕР 205375383 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа ВієннаІншуранс Груп» застрахувала транспортний засіб, на якому рухався ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП автомобіль позивача було пошкоджено. За результатами автотоварознавчого дослідження від 15 вересня 2022 року №225-2022 вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 420 900,15 грн.

З огляду на те, що страхова компанія не виплатила страхову виплату, позивач просив стягнути зі страхової компанії 130 000 грн. в межах ліміту страхового відшкодування за заподіяну шкоду, а також просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром завданої шкоди та розміром страхової виплати в розмірі 310 100,15 грн., яка включає витрати на евакуатор у розмірі 19 200, 00 грн. та також стягнути з ОСОБА_1 5 100,00 грн. сплачених на проведення оцінки матеріального збитку, завданого транспортному засобу позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_2 страхову суму в розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою в розмірі 290 900 (двісті дев`яносто тисяч дев`ятсот) грн. 15 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 , не погодившись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення з нього шкоди подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи.

Апелянт просив рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою в розмірі 290 900,15 грн. змінити, зменшивши розмір до 108 870,49 грн. Доповнити резолютивну частину рішення суду та зобов`язати позивача ОСОБА_2 передати відповідачу ОСОБА_1 деталі пошкодженого транспортного засобу, які залишилися після заміни на нові, внаслідок відновлювального ремонту, спричиненого ДТП.

При цьому апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду, в частині стягнутої суми страхового відшкодування, просить зменшити суму до 108 870,49 грн, виходячи з розрахунку 420 900 грн. 15 коп. (повна вартість відновлюваного ремонту з ПДВ) - 62 086 грн. 81 коп. (розмір ПДВ) = 358 813,34 грн - 130 000 грн (страхове відшкодування) = 228 813 грн - 119 942,85 грн (запчастини та роботи, які не доцільно проводити) = 108 870,49 грн.

Крім того, в апеляції зазначено, що звіт №225-2022 про оцінку колісного транспортного засобу від 15 серпня 2022 року, яким встановлено вартість матеріальної шкоди не містить відомостей про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Будь-яких клопотань щодо призначення експертизи судом позивачем у суді не заявлялось.

Стягуючи 290 900,15 грн, судом не було враховано, що вартість відновлюваного ремонту, повинна відшкодовуватися без урахування ПДВ.

Але, доказів проведення відновлюваного ремонту на СТО, яка є платником ПДВ позивач не надає, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача вартості відновлюваного ремонту з урахуванням ПДВ - у розмірі 420 900, 15 грн. враховуючи те, що виплата здійснюється на рахунок позивача, без підтвердження понесених витрат з урахуванням ПДВ.

Позивач додає разом з позовною заявою копію повідомлення потерпілого, у якому вказано перелік ушкоджень у транспортному засобі, самим потерпілим, але апелянт не погоджується з доцільністю проведення заміни деталей визначених у звіті на аркуші 4 ремонтної калькуляції, (додаток до звіту) на загальну суму 115 542,85 грн., оскільки дані запчастини не були пошкоджені внаслідок ДТП, оскільки згідно звіту та доданих до нього фотознімків неможливо становити наявність будь якого ушкодження вище вказаних деталей, на місці ДТП даних ушкоджень не було.

Одночасно зазначає, що апелянт просив суд першої інстанції у випадку задоволення позову, зобов`язати позивача передати відповідачу деталі пошкодженого транспортного засобу, які залишились після заміни на нові, що не можуть використовуватись за призначенням, але мають певну цінність. Детальний перелік деталей міститься у Звіті №225-2022 про оцінку колісного транспортного засобу на аркуші 4 ремонтної калькуляції (додаток до звіту), але суд безпідставно відмовив у задоволенні цієї заяви.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

У судовому засіданні проведеному у режимі відеоконференції представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити на наведених у ній доводах.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Судова повістка на ім`я позивача надіслана на адресу вказану ним у позовній заяві та інших процесуальних документах, що містяться у матеріалах справи повернулася на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, судова повістка була направлена на електронну адресу представника позивача адвоката Ємельянова В.Р., який отримав її відповідно до звіту про доставку 18 січня 2024 року та була продубльована телефонограмою на номер телефону, вказаний представником, як засіб для зв`язку.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 уклав з Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа ВієннаІншуранс Груп» договір - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-205375383, у якому застрахував автомобіль марки «DaciaLogan», номерний знак НОМЕР_2 .

Тобто, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DaciaLogan», номерний знак НОМЕР_2 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа ВієннаІншуранс Груп», відповідно до Полісу №ЕР-205375383.

За умовами цього договору страхова сума становить 130 000,00 грн.

01 липня 2022 року об 11 годині 17 хвилин на автошляху М-06 «Київ-Чоп» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів DaciaLogan», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та «Mercedes-BenzGL350», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2022 року ОСОБА_1 , який керував вищевказаним транспортним засобом, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення.

Встановлено, що винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_1 , який порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого автомобілю позивача завдано механічних пошкоджень.

ОСОБА_2 повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, що підтверджується відповідними поясненнями (а.с.50).

Відповідно до звіту оцінювача ОСОБА_5 №225-2022, коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу - автомобіля «Mercedes-BenzGL350», номерний знак НОМЕР_1 , складає 0,44 %, вартість відновлювального ремонту складає 420 900,15 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ПрАТ «УСК «Княжа ВієннаІншуранс Груп» страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DaciaLogan», номерний знак НОМЕР_2 застрахована у Страховика, та згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-205375383, ліміт страхового відшкодування складає 130 000,00 грн.

В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Стосовно стягнення з відповідача ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром завданої шкоди та страховою виплатою, суд першої інстанції вважав, що вказані вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки вони включають витрати позивача на евакуатор в сумі 19 200 грн, які, всупереч ст. 81 ЦПК України не підтверджені жодним доказом.

Отже, суд першої інстанції вважав, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 290 900,15 грн., що складає різницю між заявленою позивачем в позові сумою та витратами на евакуатор (310 100,15 грн - 19 200,00 грн), які суд першої інстанції вважав доведеними та обгрунтованими належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача ОСОБА_1 та ліміт страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Отже, особа, яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити потерпілій особі різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка податку на додану вартість встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. У таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником податку на додану вартість, а також понесення позивачем витрат зі сплати податку на додану вартість.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП.

Колегія суддів вважає, що позивач повинен був довести зазначені суми, проте він не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав до суду належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля в повному розмірі, у тому числі з ПДВ (20%), оскільки документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту в матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до звіту оцінювача ОСОБА_5 №225-2022 від 15 вересня 2022 року про оцінку колісного транспортного засобу, коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу - автомобіля «Mercedes-BenzGL350», номерний знак НОМЕР_1 , складає 0,44 %, вартість відновлювального ремонту складає 420 900,15 грн, та відповідно до ремонтної калькуляції цього звіту вартість запасних частин складає 310 434,05 грн, але з врахованою надбавкою 20% податку на додану вартість 62 086,81 грн, загальна сума складає - 379 971,28 грн, а вартість ремонту - 420 900,15 грн. (а.с.22).

Отже, доводи апелянта в цій частині, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, зокрема щодо невірно визначеного судом першої інстанції розміру майнової шкоди заслуговують на увагу і є підставою для зміни судового рішення, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Системний аналіз ст.ст. 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст.22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові № 645/3746/16 від 07 лютого 2019 року Верховний Суд зазначив, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові ( без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. …. Доводи касаційної скарги про необхідність визначення розміру збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна. В даному випадку судами вирішено спір не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення сплаченої позивачем реальної вартості виконаних робіт по відновлювальному ремонту, пошкодженого з вини відповідача, транспортного засобу.»

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку щодо неодхідності зменшення вартості відновлювального ремонту на суму податку на додану вартість (ПДВ), оскільки документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту в матеріалах справи відсутнє і цей факт залишився поза увагою суду першої інстанції.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно із статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 34.1 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при ухваленні рішення не були враховані заперечення сторони відповідача щодо підтвердження матеріальної шкоди звітом, яким встановлено об`єм пошкоджень та їх вартість.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку підтверджений належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, на підставі якого було ухвалено рішення, який відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 оцінки майна «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 зі змінами та доповненнями, а тому він є належним, достатнім та допустимим доказом в межах даної справи.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справі судом першої інстанції своїм процесуальним правом на заявлення клопотання про призначення судової експертизи з метою спростування розміру шкоди заявленого позивачем не скористався і такий розмір не спростував.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в тій частині, що апелянт не погоджується з доцільністю проведення заміни деталей визначених у звіті на аркуші 4 ремонтної калькуляції, (додаток до звіту) на загальну суму 115 542,85 грн., оскільки дані запчастини не були пошкоджені внаслідок ДТП, оскільки згідно звіту та доданих до нього фотознімків неможливо становити наявність будь якого ушкодження вище вказаних деталей, на місці ДТП даних ушкоджень не було, розцінюються апеляційним судом критично і до уваги не приймаються, оскільки ці обставини потребують спеціальних знань і можуть бути доведені лише належними, достатніми та допустимими доказами, які не були надані відповідачем на підтвердження своїх заперечень.

Також не заслуговують на увагу вимоги апеляційної скарги з приводу необхідності доповнити резолютивну частину рішення суду та зобов`язати позивача ОСОБА_2 передати відповідачу ОСОБА_1 деталі пошкодженого транспортного засобу, які залишилися після заміни на нові, внаслідок відновлювального ремонту, спричиненого ДТП, детальний перелік яких міститься у Звіті №225-2022 про оцінку колісного транспортного засобу на аркуші 4 ремонтної калькуляції (додаток до звіту), оскільки жодних зустрічних позовних вимог відповідач ОСОБА_1 до суду першої інстанції не подавав, а апеляційний суд, відповідно до вимог ч.6 ст. 367 ЦПК України позбавлений можливості приймати та розглядати будь які позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Також матеріали справи не містять доказів повного конструктивного знищення автомобіля позивача, що б давало можливість суду розглядати питання про передачу відповідачу залишків автомобіля, які можуть мати певну цінність.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують, тому не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, і апеляційним судом відхиляються.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торія проти Іспанії", заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", заява № 49684/99).

При цьому, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи все вище наведене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції у частині розміру страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача не ґрунтується повною мірою на матеріалах справи та ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає зміні у цій частині, шляхом зменшення розміру стягнутої суми до 228 813,34 грн., тобто за мінусом ПДВ (290 900,15грн. - 62 086,81 грн.).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позовні вимоги до ОСОБА_1 підлягають задоволенню на 79% від заявленого розміру, тому судовий збір за розгляд апеляційної скарги підлягає відшкодуванню в розмірі 3 448,35 грн. (4365,00 грн. сплачені при подачі апеляційної скарги х 79%).

Керуючись ст.ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП у частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 - змінити, зменшивши розмір стягнутого відшкодування до 228 813 (двісті двадцять вісім тисяч вісімсот тринадціть) грн. 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 3 448 (три тисячі чотириста сорок вісім) грн. 35 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І.Мостова