Справа № 296/1604/24
У Х В А Л А

"06" березня 2024 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Петровська М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в майні, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

04.03.2024 позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборону на вчинення будь-яких дій по відчуженню квартири АДРЕСА_1 , до прийняття рішення по суті спору і вступу його в законну силу.

В обґрунтування поданої заяви вказує, що 14.05.1988 між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який на даний час не розірваний. Під час шлюбу, 19.02.2003, за спільні кошти подружжя було придбано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Оскільки вказана квартира оформлена на відповідача, а в даний час у заявниці із відповідачем погіршились стосунки, що свідчить про наявність загрози реалізації вказаної квартири, відтак є підстави для забезпечення позову, натомість незабезпечення позову може утруднити виконання судового рішення в майбутньому.

У відповідності до ч.1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву позивачки ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 №9 роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно матеріалів справи, 14.05.1988 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) уклали шлюб, який зареєстровано Житомирським міським відділом РАЦС.

Згідно договору купівлі-продажу № 64 від 19.02.2003, ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається із позовної заяви, предметом позову є визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яку придбано сторонами в період шлюбу.

Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст.60 Сімейного кодексу України, презюмується, що майно, набуте за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Як зазначено у позові, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, разом проживають за однією адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи наведене, суд не вбачає обгрунтованого ризику можливого самостійного відчуження спірної квартири відповідачем ОСОБА_2 .

Окрім того, такий потенційний ризик жодним чином не доведений та є припущеннями заявниці.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги те, що заявницею не доведено, що невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.151-153, 258, 260, 354 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в майні, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 06.03.2024.

Суддя М. В. Петровська