КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/9617/21 Головуючий у І інстанції - Чирка С.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/902/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Ольшевського П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити порядок участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом систематичних зустрічей, відповідно до наступного графіку побачень:

особисте побачення п?ять разів на тиждень: з понеділка по п?ятницю з 19:00 год. до 19:30 год. по місцю проживання або перебування ОСОБА_3 , за попередньою домовленістю з матір?ю дитини - ОСОБА_1 ;

особисте побачення першої та третьої середи кожного місяця, починаючи з 18:00 год. до 20:00 год. без присутності матері та обмеження місця проведення зустрічі; під час відпусток на строк від 7 до 21 дня, з правом виїзду за межі країни на оздоровлення, відпочинок та екскурсії;

особисте побачення в другу та четверту суботу-неділю кожного місяця, починаючи з 09:00 години суботи до 20:00 години неділі, без присутності матері та обмеження місця проведення зустрічі;

особисте побачення у святкові дні: дні народження самої дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не менше 5 (п?яти) безперервних годин без обмеження місця проведення зустрічі; дні народження: ОСОБА_2 (батька), бабусі, безпосередньо в день настання самої події, починаючи з 09:00 год. до 09:00 год. наступного дня, без присутності матері та обмеження місця проведення зустрічі;

на всіх заходах, що проводяться в дитячому садочку та школі для дітей та батьків; спортивних змаганнях, фестивалях, концертах, тощо (де приймає участь дитина); новий рік (парні календарні роки) без присутності матері та обмеження місця проведення зустрічі;

у святкові неробочі дні та державні свята України, не менше 5 (п?яти) безперервних годин, без присутності матері та обмеження місця проведення зустрічі;

половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул (у дошкільних та навчальних закладах);

у період хвороби безперешкодне відвідування дитини за місцем фактичного знаходження (проживання) дитини;

безперешкодне спілкування без обмежень в часі з сином за допомогою телефонного та інших засобів зв?язку зі збереженням звичного для дитини режиму та з урахуванням стану здоров`я дитини.

В обґрунтування позову зазначав, що 14 червня 2014 року уклав шлюб із ОСОБА_1 .

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Після розірвання шлюбу малолітній син ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір?ю ОСОБА_1 .

Вказував, що спільно із ОСОБА_1 з 01 червня 2019 року не проживав, робив все можливе, щоб припинення шлюбних відносин жодним чином не вплинули на емоційний стан спільної дитини.

Посилався на те, що у силу неприязних стосунків із ОСОБА_1 позивач досить часто не мав можливості домовитися про час і місце зустрічей із дитиною, будь-які спроби вийти на зв?язок і переговорити та домовитись з приводу зустрічей з дитиною або дізнатися про стан його здоров?я блокувалися ОСОБА_1 .

Зауважував, що ситуація щодо зустрічей з сином погіршилася починаючи з квітня місяця 2021 року. Відповідачка лише одного разу, за попередньої домовленості, надала можливість провести спільно час разом з сином. Починаючи з кінця червня 2021 року - взагалі заборонила спілкуватись з дитиною.

Фактично, з квітня місяця 2021 року і по теперішній час спілкувався з дитиною лише один раз. Близько 5 місяців він не має змоги брати участь у вихованні свого малолітнього сина ОСОБА_3 .

Таким чином, уважав, що ОСОБА_1 створила штучні перешкоди у його спілкуванні з сином, у зв?язку з чим порушує права дитини.

У зв`язку з тим, що позивач бажає виконувати свій батьківський обов?язок у повній мірі, хоче брати участь у вихованні сина, спілкуватися з ним, проявляти свою батьківську любов особисто, він 18 травня 2021 року звернувся з письмовою заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною на ім?я Бориспільського міського голови Борисенка В.К., для подальшого її розгляду на комісії у справах сім?ї та молоді Бориспільської міської ради, на що була надана рекомендація про вирішення справи у судовому порядку.

На підставі викладеного позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2023 року позов задоволено частково.

Визначено наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- побачення щонеділі з 12 год.00 хв. по 20 год.00хв.;

- побачення в день народження батька, тобто 01 квітня кожного року з 12 год.00 хв. по 20 год.00хв.;

- спільний відпочинок у першу половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул;

- побачення в парні роки з 12 год.00хв. 31 грудня до 20 год.00 хв. 01 січня.

- необмежене спілкування особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку.

У задоволенні вимог в іншій частині відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням відповідач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове, яким встановити наступний графік побачень з дитиною: щонеділі - з 10:00 до 19:00 за бажанням самої дитини; день народження батька - з 14:00 до 19:00 за бажанням самої дитини; день батька - з 10:00 до 19:00 за бажанням самої дитини; спілкування через телефон, месендженри та інше у вільний від навчання та занять час за бажанням самої дитини, а також стягнути на користь відповідача судовий збір.

У мотивування скарги зазначає, що судом першої інстанції при визначенні графіку взагалі не враховано особисте бажання дитини спілкуватися з батьком.

Посилається на те, що судом першої інстанції не перевірялась інформація щодо вчинення батьком домашнього насильства над дитиною, яке мало місце станом на 05 квітня 2023 року.

Вказує, що судом першої інстанції не вирішувались її клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 статті 251 ЦПК України.

Уважає, що місцевим судом порушено правила підсудності щодо розгляду даного спору, оскільки відповідач зареєстрована та проживає в м. Києві.

08 серпня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про відшкодування витраченого часу, в якому остання, посилаючись на те, що вона займається адвокатською діяльністю та змушена витрачати свій вільний час на складення документів по справі, просить суд стягнути з позивача на її користь компенсацію за витрачений час у розмірі 26 840 грн.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, клопотання відповідача про відшкодування витраченого часу задоволенню не підлягає, оскільки таке відшкодування не передбачено чинним законодавством, зокрема, статтею 133 ЦПК України, так як не відноситься до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

26 вересня 2023 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_2 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

13 жовтня 2023 року на електронну пошту та 20 жовтня 2023 року засобом поштового зв`язку до апеляційного суду надійшло клопотання Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про виключення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, зі складу учасників судового процесу з підстав того, що Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не є органом опіки та піклування.

Проте, вказане клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Водночас, цивільний процесуальний кодекс України не містить приписів щодо виключення залучених позивачем в заявленому позові до участі у справі третіх осіб.

З урахуванням того, що норми цивільного процесуального кодексу України не передбачають процесуальної можливості виключити зі складу третіх осіб, залучених до участі у справі позивачем у позовній заяві, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення поданого клопотання.

10 листопада 2023 року від позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній, зокрема, зауважував, що ОСОБА_1 перешкоджає йому виконувати свій батьківський обов`язок, чим порушує права дитини та чинне законодавство України. Оскаржуване рішення вважає законним та таким, що ухвалено у відповідності до вимог закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції, враховуючи також права матері на спілкування з дитиною, вік дитини, тривалу відсутність спілкування батька з дитиною, та діючи в інтересах дитини, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначення наступного способу участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 :

-побачення щонеділі з 12 год. 00 хв. по 20 год. 00хв.;

-побачення в день народження батька, тобто 01 квітня кожного року з 12 год. 00 хв. по 20 год. 00хв.;

-спільний відпочинок у першу половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул;

-побачення в парні роки з 12 год. 00 хв. 31 грудня до 20 год. 00 хв. 01 січня.

-необмежене спілкування особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку.

Вказав, що підстави для визначення іншого порядку спілкування позивача з сином ОСОБА_3 відсутні.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 14 червня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб від 14 червня 2014 року серії НОМЕР_1 , актовий запис №239, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області.

04 квітня 2016 року від даного шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_3 , у графі батько записаний ОСОБА_2 , у графі мати - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07 квітня 2016 року, актовий запис №235, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року у справі №359/1054/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

18 травня 2020 року ОСОБА_2 подав заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні до Бориспільського міського голови Борисенка В.К., в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 зі своєю малолітньою дитиною - ОСОБА_3 .

Листом від 17 червня 2021 року №01-26-551 Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради на письмові звернення ОСОБА_2 повідомлено, що питання участі батька у вихованні сина розглядалося на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини від 18 травня 2021 року за участі обох сторін, але спільного бачення вирішення проблеми батьки не мають. Тому комісією рекомендовано вирішити питання у судовому порядку.

Листом від 17 листопада 2021 року №01-24-1162 Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлено про те, що питання, зазначені у заявах розглядалися на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини від 16 листопада 2021 року, куди були запрошені обидва батьки, але мати проігнорувала запрошення та не повідомила причину неявки. Тому обом батькам рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Згідно довідки від 06 грудня 2021 року №02/08-52, виданої ОСОБА_2 , зі слів вихователів групи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про участь батька у дошкільному житті ОСОБА_3 повідомлено, що вперше батько звернувся до закладу дошкільної освіти № 243 17.11.2021 року для уточнення чи відвідує його дитина ОСОБА_3 цей заклад. Після підтвердження, що син дійсно перебуває в садочку почав щодня цікавитися його життям, через телефонні дзвінки вихователям, особисті повідомлення в мережі Viber та зустрічі на території закладу.

Дошкільним навчальним закладом (Ясла-Садок) №3 у листі №90 від 13 грудня 2021 року на звернення ОСОБА_2 зі слів вихователя ОСОБА_6 надано інформацію, що в період 2020 року тато забирав Нікіту з групи в період його адаптації до дошкільного закладу, приймав участь в облаштуванні групи та ігрового майданчика до нового навчального року. У 2021 році тато звертався в телефонному зв`язку до вихователя з метою повідомлення про те, чи відвідує його син групу та які має успіхи у навчанні і вихованні, неодноразово відвідував його під час прогулянок на дитячому майданчику дошкільного навчального закладу.

Відповідно до змісту довідки від 28 грудня 2021 року №02/08-56, виданої Закладом дошкільної освіти №243, зі слів вихователів групи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дитина регулярно відвідує дошкільний навчальний заклад, завжди дитину приводить і забирає із садочка мама, хлопчик охайний та доглянутий, ОСОБА_7 приймає активну участь у житті садочка та групи, яку відвідує дитина.

З довідки від 22 вересня 2021 року №66-к, виданої ОСОБА_2 - професіоналу з інтелектуальної власності відділу прав на результати науково-технічної діяльності департаменту права та методології інтелектуальної власності Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», вбачається, що він дійсно працює в Укрпатенті з 26 вересня 2011 року відповідно до наказу від 27 вересня 2011 року №184-п.

У матеріалах справи містяться платіжні доручення з призначенням платежу: переказ власних коштів на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , а також платіжні доручення з призначенням для ОСОБА_3

06 грудня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі №755/17124/21 ОСОБА_1 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

04 жовтня 2022 року головним державним виконавцем Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шведом Р.М. відкрито виконавче провадження № 69964589 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо участі батька у вихованні дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі спілкування з малолітнім сином щонеділі - з 10.00 до 19.00; день народження батька - з 14.00 до 19.00; день батька - з 10.00 до 19.00; половина осінніх, зимових та весняних канікул; 1 місяць літніх канікул; в непарні роки: новий рік - з 09.00 31 грудня до 19.00 02 січня; інші дні - за домовленістю між батьками.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Як зазначено вище, згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо участі батька у вихованні дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі спілкування з малолітнім сином щонеділі - з 10.00 до 19.00; день народження батька - з 14.00 до 19.00; день батька - з 10.00 до 19.00; половина осінніх, зимових та весняних канікул; 1 місяць літніх канікул; в непарні роки: новий рік - з 09.00 31 грудня до 19.00 02 січня; інші дні - за домовленістю між батьками.

Таким чином, установлюючи порядок побачень батька з дитиною, зважаючи на те, що висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер, враховуючи інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, а також вік та бажання дитини, якій виповнилося 7 років, спілкуватися з батьком з огляду на тривале проживання дитини з матір`ю, колегія суддів доходить висновку про встановлення наступного способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 :

- щонеділі - з 10:00 до 19:00 за бажанням самої дитини;

- день народження батька - з 14:00 до 19:00 за бажанням самої дитини;

- день батька - з 10:00 до 19:00 за бажанням самої дитини;

- спілкування через телефон, месендженри та інше у вільний від навчання та занять час за бажанням самої дитини.

Встановлення саме такого порядку участі батька у вихованні дитини - за бажанням самої дитини, враховує принципи, закріплені Конвенцією, які регламентують врахування найкращих інтересів дитини, зокрема спокій, стабільність, психоемоційний стан дитини та стійке середовище.

Слід зазначити, що для встановлення психологічного контакту між батьком та сином необхідно також вчинення відповідних дій з боку матері, яка стверджує, що не заперечує, щоб син спілкувався з батьком, а у випадку необхідності - також органу опіки та піклування, психолога тощо.

У справах щодо здійснення батьківських прав та обов`язків суд, враховуючи гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, зростання дитини, остаточність судового рішення можна вважати нестійкою. Правосуддя не в змозі встановлювати, запроваджувати або припиняти сталі чутливі людські стосунки та приписувати чи забороняти почуття прихильності й комфорту, а лише формує у процесуальний спосіб найсприятливіші за конкретних обставин справи умови для цього.

Визначений судами спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення.

Проте, суд першої інстанції, визначаючи спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини, не врахував вікові потреби малолітньої дитини, інтереси та бажання останнього спілкуватися з батьком, тривале проживання дитини з матір`ю та відсутність спілкування з батьком, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про встановлення визначеного ним графіку побачень батька з дітьми.

Щодо доводів ОСОБА_1 про вчинення позивачем насильства відносно неї та їхньої дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що «питання домашнього насильства, яке може проявлятися у різних формах - від застосування фізичної сили до сексуального, економічного, емоційного або словесного насильства,- виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка тією чи іншою мірою стосується всіх держав-членів, і не завжди очевидна, оскільки часто має місце у контексті особистих стосунків або закритих соціальних систем (див. згадане рішення у справі «Володіна проти Росії» (Volodina v. Russia), пункт 71). Хоча це явище може найчастіше стосуватися жінок, Суд визнає, що чоловіки також можуть бути потерпілими від домашнього насильства і насправді прямо чи опосередковано діти теж часто стають жертвами. Якщо особа висуває небезпідставну скаргу щодо повторюваних актів домашнього насильства над нею чи інших видів знущання, якими б незначними не були окремі епізоди, національні органи влади зобов`язані оцінити ситуацію загалом, у тому числі й загрозу продовження аналогічних подій (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), заява № 1870/05, пункти 71 і 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка має належним чином враховувати особливу вразливість потерпілих, які часто емоційно, економічно чи іншим чином залежать від своїх нападників, а також психологічний ефект, який може мати загроза повторного знущання, залякування та насильства на повсякденне життя потерпілого (див., mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Хайдуова проти Словаччини» (), пункт 46, та «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само). Якщо встановлено, що конкретна особа була постійним об`єктом знущань, і є вірогідність продовження жорстокого поводження, окрім реагування на конкретні інциденти, органи державної влади повинні вжити належні заходи загального характеру для протидії основній проблемі та запобіганню майбутньому жорстокому поводженню (див. рішення у справі «Джорджевіч проти Хорватії» (), заява № 41526/10, пункти 92 і 93 та 147-149, ЄСПЛ 2012, та згадане рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само) (LEVCHUK v. UKRAINE, № 17496/19, § 78, 80 , ЄСПЛ, від 03 вересня 2020 року).

Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності.

У справі, що переглядається, відповідач посилалася на факт вчинення насильства позивачем відносно неї та їхньої дитини.

Проте, суд першої інстанції не дослідив надані відповідачем докази, а саме: заяву про видачу обмежувального припису; рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року у справі №755/17354/21.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року у справі №755/17354/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на відповідь Дніпровського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві від 31 травня 2023 року №7-3і/125/50/05-1023; відповідь Дніпровського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві від 30 червня 2023 року №3-2071/125/50-2023.

Так, згідно листа Дніпровського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві від 31 травня 2023 року №7-3і/125/50/05-1023, ОСОБА_1 поінформовано про те, що у неї з чоловіком склалися цивільно-правові відносини, вирішення яких, з огляду на приписи СК України, до компетенції органів поліції не відноситься та вирішується в судовому порядку. Враховуючи, що на виклик 05 квітня 2023 року було направлено екіпаж управління поліції охорони, які не уповноважені складати адміністративні матеріали за вчинення домашнього насильства, що унеможливило на місці події складання адміністративного протоколу за статтею 173-2 КУпАП відносно її колишнього чоловіка. Зазначено, що в телефонній розмові зі ОСОБА_2 в телефонній розмові було проведено профілактичну бесіду виховного та роз`яснювального характеру, а також попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність щодо недопущення подібних випадків.

Відповідно до листа Дніпровського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві від 30 червня 2023 року №3-2071/125/50-2023 за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0002214 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України (необережне поводження з вогнепальною зброєю). Дане кримінальне провадження Дніпровською окружною прокуратурою скеровано для подальшого проведення досудового розслідування до Бориспільського РУП ГУНП в Київській області.

Таким чином, зважаючи на викладене, ОСОБА_1 не доведено факту вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно неї та їхнього сина ОСОБА_3 , оскільки долучені до матеріалів справи докази не є достатніми та такими, що беззаперечно доводять вказані відповідачем обставини щодо вчинення ОСОБА_2 будь-яких насильницьких дій відносно ОСОБА_1 та/або дитини ОСОБА_3 . У матеріалах справи відсутнє будь-яке судове рішення або вирок відносно ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції не дослідив та не надав правової оцінки доводам та доказам, наданим ОСОБА_1 щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, проте цей недолік виправлений судом апеляційної інстанції.

Доводи скаржника, що судом першої інстанції не вирішувались її клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 статті 251 ЦПК України не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 24 лютого 2023 року засобами поштового зв`язку та 28 лютого 2023 року на електронну пошту суду подала клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 у складі збройних сил України.

17 січня 2023 року та 10 лютого 2023 року на електронну адресу суду надійшли клопотання відповідача про зупинення провадження у справі у зв`язку з розглядом в апеляційному суді справи №755/9988/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року про передачу на розгляд Бориспільського міськрайонного суду Київської області справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Протокольною ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року відмовлено у задоволенні поданих клопотань від 24 та 28 лютого 2023 року з підстав того, що позивач неодноразово подавав клопотання про розгляд справи у його відсутність, а також відмовлено у задоволенні клопотань від 17 січня 2023 року та 10 лютого 2023 року з огляду на відсутність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України.

Вказані ухвали відповідачем не оскаржувались.

Також протокольними ухвалами Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про зупинення провадження від 06 березня 2023 року, 20 березня 2023 року.

Протокольною ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2023 року відмовлено у приєднанні клопотання відповідача про зупинення розгляду справи від 15 березня 2023 року вх.№7270.

Вказані ухвали відповідачем не оскаржувались.

Посилання відповідача на те, що місцевим судом порушено правила підсудності щодо розгляду даного спору, оскільки відповідач зареєстрована та проживає в м. Києві, є необґрунтованими, зважаючи на таке.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно частин першої-другої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо:

1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;

2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи;

3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , звертаючись до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, зазначив місцем проживання відповідача ОСОБА_1 наступну адресу: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Бориспільського району Київської області.

Згідно відповіді на запит суду Реєстраційною службою Бориспільської міської ради повідомлено, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, станом на час вирішення питання про відкриття провадження дана цивільна справа була підсудна Бориспільському міськрайонному суду Київської області.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені вище порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, є підставою для задоволення апеляційної скарги частково, скасування оскаржуваного рішення суду в частині визначення способу участі у вихованні дитини згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову частково. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно статті 141 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року в частині визначення способу участі у вихованні дитини - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Встановити наступний графік побачень ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- щонеділі - з 10:00 до 19:00 за бажанням самої дитини;

- день народження батька - з 14:00 до 19:00 за бажанням самої дитини;

- день батька - з 10:00 до 19:00 за бажанням самої дитини;

- спілкування через телефон, месендженри та інше у вільний від навчання та занять час за бажанням самої дитини.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник