ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 295/11429/21

провадження № 61-9765св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Житомирська міська рада,,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2023 року у складі судді Семенцової Л. М. та постанову Житомирського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Шевчук А. М., Коломієць О. С.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Житомирської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про припинення права користування земельною ділянкою та зобов`язання надати в користування земельну ділянку.

2. Позовна заява обґрунтована тим, що їй на праві приватної власності належить 31/100 частина житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками цього домоволодіння є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яким належить по 13/100 частин кожному, а також ОСОБА_2 , яка набула у власність в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_5 43/100 частини цього нерухомого майна.

3. За вказаним домоволодінням закріплено земельну ділянку площею 0,0992 га.

4. Зазначала, що згідно з державним актом на право власності на землю серії ЖТ № 122690 їй належить земельна ділянка, площею 0,0420 га, яка розташована за вказаною адресою та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. У цьому державному акті зазначено, що іншими співвласниками даної земельної ділянки є мати відповідачки - ОСОБА_6 , якій належить 0,0535 га, а також Житомирська міська рада, якій належить 0,0037 га.

5. Однак, вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки за життя ОСОБА_6 набула у власність земельну ділянку площею 0,0436 га, що підтверджується державним актом про право власності на землю, виданим 19 жовтня 1998 року.

6. Крім того, 19 жовтня 1998 року між Житомирською міською радою та ОСОБА_6 укладено договір оренди, згідно з яким останній передано в оренду строком на один рік земельну ділянку площею 0,0170 га, яка призначена для ведення городництва та розташована в АДРЕСА_1 .

7. Вказувала, що між попередніми співвласниками вказаного домоволодіння 16 липня 1998 року підписано генеральний план розподілу земельної ділянки, яким передбачено, що у користування ОСОБА_6 виділено земельну ділянку з урахуванням орендованої земельної ділянки площею 0,0170 га.

8. Разом з тим, не дивлячись на ту обставину, що строк оренди землі давно минув, ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_6 , продовжує користуватися земельною ділянкою, наданою в оренду її матері.

9. ОСОБА_1 стверджує, що на даний час між нею та відповідачкою виник спір щодо користування земельною ділянкою площею 0,0090 га. ОСОБА_2 користується зазначеною земельною ділянкою та відмовляється в добровільному порядку її звільнити. Внаслідок таких дій ОСОБА_2 вона не має можливості провести централізоване водопостачання до свого житла.

10. Актом обстеження земельної ділянки від 21 лютого 2018 року встановлено, що ОСОБА_2 самовільно використовує під подвір`я земельну ділянку комунальної форми власності площею 0,0090 га. У зв`язку із цим Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області ОСОБА_2 винесено припис про усунення порушень земельного законодавства.

11. Враховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд припинити ОСОБА_2 право користування самовільно зайнятою земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0090 га, та зобов`язати Житомирську міську раду надати позивачу в користування земельну ділянку площею 0,0090 га для проведення централізованого водопостачання, дощового водовідведення та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

12. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

13. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_2 без достатніх правових підстав використовує під подвір`я земельну ділянку площею 0,0090 га, проте, оскільки право користування за нею не зареєстроване, суд позбавлений можливості припинити таке право. Крім того, надання громадянам у користування земельних ділянок із земель державної або комунальної власності належить до повноважень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що також унеможливлює задоволення позовної вимоги про надання ОСОБА_1 в користування земельної ділянки площею 0,0090 га.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14. У липні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

15. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

16. Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 02 серпні 2023 року № 931/0/226-23 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 серпня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позовні вимоги.

18. Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень

ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 1 другої статті 389 ЦПК України).

19. Касаційна скарга мотивована тим, що судам не надано належної оцінки необхідності розірвання договору в судовому порядку шляхом припинення права користування ОСОБА_2 спірною земельною ділянкою. При цьому не враховано, що в позасудовому порядку вирішити це питання неможливо, оскільки відповідач відмовляється самовільно звільнити земельну ділянку.

20. Також вказує, що ОСОБА_2 після протиправного встановлення нового паркану обмежила їй доступ до стіни будинку, що унеможливлює її обслуговування та проведення робіт з утеплення фасаду, трубостійки, розташованої на даху будинку, до якої прикріплено кабель електромережі, що забезпечує подачу електроенергії до її квартири.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21. Сторони є співвласниками житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Позивачка набула у власність 31/100 частин вказаного житлового будинку. За ОСОБА_2 зареєстроване право власності на 43/100 частини цього домоволодіння. Попереднім власником 43/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 була мати відповідачки - ОСОБА_5 .

22. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 16 липня 1998 року № 348 за вказаним житловим будинком закріплено земельну ділянку, площею 0,0992 га, з яких ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0436 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

23. Окрім того, 19 жовтня 1998 року між Житомирською міською радою та ОСОБА_5 укладено договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), згідно з яким ОСОБА_5 надано у тимчасове короткострокове користування на один рік земельну ділянку площею 0,0170 га, розташовану в АДРЕСА_1 , призначену для ведення городництва.

24. 16 липня 1998 року між співвласниками вказаного домоволодіння ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено генеральний план розподілу земельної ділянки, згідно з яким ОСОБА_5 користувалася земельною ділянкою площею 606 кв. м.

25. Згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЖТ № 122690 позивачці передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0420 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташовану за вказаною адресою.

26. Із складених ГУ Держгеокадастру у Житомирській області акта обстеження земельної ділянки від 21 лютого 2018 року та акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 21 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 на землях житлової та громадської забудови комунальної форми власності використовує земельну ділянку площею 0,0090 га під подвір`я, право користування на яку за нею не зареєстровано. Рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) ОСОБА_2 відсутнє, що відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0090 га (а. с. 32, 34).

27. 21 лютого 2018 року ГУ Держгеокадастру у Житомирській області складено та вручено ОСОБА_2 припис з вимогою усунути порушення вимог земельного законодавства шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки або її оформлення (а. с. 33).

28. На звернення ОСОБА_1 з приводу оформлення нею земельної ділянки площею 0,0090 га листом виконавчого комітету Житомирської міської ради від 31 серпня 2021 року їй повідомлено, що спеціалістами департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради підготовлений проект рішення «Про відмову громадянам у наданні дозволів на розроблення документації із землеустрою» на підставі пункту 2 статті 134 ЗК України та Закону України від 18 лютого 2016 року № 1012-VIII «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів», якими передбачається обов`язковість продажу земельних ділянок державної або комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах) (а. с. 35).

29. 31 жовтня 2019 року Житомирською міською радою прийнято рішення № 1651 «Про розгляд звернень громадян стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,0090 га за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 37 і звор. сторона).

Позиція Верховного Суду

30. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

31. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

32. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

33. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

34. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

35. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

36. Згідно статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

37. Нормами статті 78 ЗК України та статті 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю включає в себе праве володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України та інших законів, що видаються відповідно до них.

38. Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

39. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).

40. Як визначено статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

41. Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

42. Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшли правомірного висновку, що ОСОБА_2 без законних підстав використовує земельну ділянку площею 0,0090 га під подвір`я, так як право користування за нею не зареєстровано, рішення органів влади про передачу їй земельної ділянки у власність або користування (оренду) відсутнє, тому суди обґрунтовано зазначили, що оскільки право користування в неї на спірну земельну ділянку не виникло, таке право не може бути припиненим у судовому порядку.

43. При цьому судами також правомірно враховано, що вирішення питання про передачу вказаної земельної ділянки у користування належить до виключної компетенції Житомирської міської ради, що унеможливлює задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Житомирської міської ради передати їй в користування спірну земельну ділянку.

44. Доводи касаційної скарги про те, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на позбавлення її доступу до стіни будинку, що позбавляє її можливості обслуговувати та проводити роботи з утеплення фасаду, трубостійки, розташованої на даху будинку, до якої прикріплено кабель електромережі, що забезпечує подачу електроенергії до її квартири, відхиляються колегією суддів, оскільки вказані, на думку заявника, порушення її прав не підлягають захисту в межах заявлених у цій справі позовних вимог.

45. Посилання заявника на рішення у справі № 240/8038/22, яким за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради зобов`язано останню повторно розглянути її заяву від 31 жовтня 2021 року щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою земельної ділянки для користування (сервітут) земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01); (07.04.) право облаштування дощового водовідведення зливних ґрунтових вод та право прокласти на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку із врахуванням висновків суду, відхиляються колегією суддів, оскільки вказаним судовим рішенням зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо встановлення сервітуту на земельній ділянці комунальної власності. При цьому наявність вказаного судового рішення ніяким чином не спростовує встановлених судами фактичних обставин щодо відсутності у ОСОБА_2 права користування спірною земельною ділянкою й, відповідно, не є підставою для задоволення позовних вимог щодо припинення такого права.

46. Посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, відхиляються колегією суддів, оскільки судові рішення у справі, яка переглядається, не суперечать висновкам, викладеним у вказаній постанові.

47. Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

48. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

49. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

50. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара
Є. В. Синельников
В. В. Шипович