Справа 206/6059/23
Провадження 2/206/385/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі секретаря Погребної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент адміністративних послуг а дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову вказує на те, що ОСОБА_2 є її колишнім зятем, який перебував у зареєстрованому шлюбі з її дочкою ОСОБА_6 . У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5 , 2001 року народження. Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 було розірвано за рішенням суду у 2013 році. Згодом, зі слів доньки, їй стало відомо,що ОСОБА_2 виїхав на проживання до Ізраїля, проте адреса його проживання їй не відома. На цей час ОСОБА_6 після реєстрації другого шлюбу змінила прізвище на Заурова. Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності їй та її сину ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.02.1998 року і свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.01.2021 року. Місце поживання відповідача у спірній квартирі було зареєстровано 25.12.2003 року, на прохання до розпорядитися своїм майном а власний розсуд.ньки. Проте, відповідач у квартирі ніколи не проживав. Наявність реєстрації відповідача в квартирі порушує її законі права та інтереси, вона не може будинку створює для нього перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном. Власник майна має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносять до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Ухвалою суду від 25.12.2023 року відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.02.2024 року підготовче провадження у справі було закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Судова повістка, яка направлялася за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду із відміткою « адресат відсутній за вказаною адресою». Виклик відповідача в судове засідання було здійснено шляхом публікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті «Судова влада України».

Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси ( п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України).

Треті особи в судове засідання не з`явилися, пояснень щодо позову не подавали.

Суд ухвалив, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, розглянути справу в заочному порядку за наявними у справі доказами постановити заочне рішення.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.02.1998 року. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.01.2021 року (а.с.7-9).

Іншим співвласником квартири є третя особа ОСОБА_3 на підставі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.02.1998 року (а.с.6).

Згідно з довідкою відділу обліку проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг Дніпровської міської ради №023-13/37 від 22.01.2024 місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстровано в квартири АДРЕСА_1 з 23.12.2003 року ( а.с.10,46).

Однак, як зазначає позивач, відповідач ОСОБА_2 у даній квартирі взагалі ніколи не проживав і нею не користувався.

Позивачем надано акти про його непроживання у квартирі, складені мешканцями будинку АДРЕСА_2 ( а.с.12-14).

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2 статті передбачає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач більше одного року без поважних причин в квартирі не проживає. Іншої домовленості між відповідачем та позивачем щодо користування житлом судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Відповідно до підпункту 2 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 07.02.2022р. №265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.405 ЦК України, ст.ст. 12,13, 19, 81, 141, 223, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент адміністративних послуг а дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Згідно зі ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцять днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (підписання).

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.П. Прінь