11.03.2024 Провадження по справі № 2/940/34/24
Справа № 940/1049/23

РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Порхун О.П.

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру, припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах та стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить: зменшити розмір аліментів, утримуваних із нього на підставі рішення Тетіївського районного суду Київської області від 25.08.2020 року у справі № 940/920/20, на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягувати з нього аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; припинити стягнення аліментів з нього на утримання сина ОСОБА_3 ; звільнити його від сплати 1/2 частини заборгованості по аліментах, що стягуються на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа №2/940/339/20, виданого 25.08.2020 року Тетіївським районним судом Київської області, за період з 15.08.2023 року по дату набрання законної сили рішенням суду у цій справі; стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь аліменти щомісячно на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідачки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з тим, у Тетіївському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні перебуває виконавчий лист, виданий на підставі рішення Тетіївського районного суду Київської області від 25.08.2020 року у цивільній справі №940/920/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.07.2020 року до досягнення дітьми повноліття.

Позивач зазначив, що з 15 серпня 2023 року син ОСОБА_5 проживає з ним та перебуває на його повному утриманні. За таких обставин, просить зменшити розмір аліментів та стягувати їх лише на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), а також просить стягнути з відповідачки на його користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 20.09.2023 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 18.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Порхун О.П. підтримали позов та просили його задовольнити лише в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, у частині позовних вимог, зокрема щодо: зменшення розміру аліментів, утримуваних із ОСОБА_1 на підставі рішення Тетіївського районного суду Київської області від 25.08.2020 року у справі № 940/920/20, на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягувати з ОСОБА_1 аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ; звільнення ОСОБА_1 від сплати 1/2 частини заборгованості по аліментах, що стягуються на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа № 2/940/339/20, виданого 25.08.2020 року Тетіївським районним судом Київської області, за період з 15.08.2023 року по дату набрання законної сили рішенням суду у цій справі, просили відмовити у їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 25.08.2020 року у цивільній справі № 940/920/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.07.2020 року до досягнення дітьми повноліття (а. с. 12).

На підставі цього рішення виданий виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у Тетіївському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно з довідкою, виданою Тетіївським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.10.2023 року № 28461, за період з 01.04.2023 року по 01.10.2023 року ОСОБА_1 нараховані аліменти у розмірі 25488,00 грн., а стягувачем ОСОБА_2 отримано 16000,00 грн. (а. с. 39).

Згідно з довідкою, виданою Тетіївським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.03.2024 року № 15857, відповідно до заяви ОСОБА_2 від 18.12.2023 року припинено з 01.09.2023 року нарахування аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Здійснюється нарахування аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника ОСОБА_1 , починаючи з 01.09.2023 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 67).

Місце проживання сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивача ОСОБА_1 зареєстроване за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади, виданими виконавчим комітетом Тетіївської міської ради від 22.08.2023 року (а. с. 6, 7).

Згідно з довідкою про доходи № 7840 7280 7285 1804 від 05.03.2024 року, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Сквирському об`єднаному управління ПФУ в Київської області та отримує пенсію по інвалідності (а. с. 66).

Положеннями частини другої статті 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і статтею 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплене загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, у ході судового розгляду справи, позивач ОСОБА_1 зазначив, що з 15.08.2023 року неповнолітній син ОСОБА_3 проживає з ним та перебуває на його утриманні. З огляду на цю обставину, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зі свого боку, відповідачка ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову в частині стягнення з неї на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частини, посилалась на те, що отримує лише пенсію по інвалідності, яка є її єдиним доходом, тому не має можливості утримувати сина ОСОБА_3 .

Однак, такі доводи відповідачки не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Так, у цій справі судом встановлено, що неповнолітній син сторін ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні.

Позивач та відповідачка є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надано.

При цьому, відповідачка ОСОБА_2 не довела неможливість офіційно працювати та заробляти достатньо коштів для утримання дитини та забезпечення такого майнового рівня, який дозволить виконати зобов`язання щодо забезпечення достатнього та гармонійного розвитку дитини. Також, відповідачка не надала суду доказів на підтвердження відсутності у неї будь-якого майна.

Отже, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б унеможливлювали сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина, відповідачка суду не надала.

Більш того, Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у справі №344/10971/16-ц зазначив, що факт відсутності у батька чи матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Крім того, при вирішенні питання щодо розміру частки на утримання неповнолітньої дитини, суд в першу чергу враховує найкращі інтереси дитини, чи буде відповідати їх розмір рівню життя, необхідного для нормального фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини, а також спроможність батьків сплачувати аліменти та щоб присуджений розмір аліментів, в даному випадку, не був менший, ніж розмір аліментів, який наразі стягується з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 на підставі рішення Тетіївського районного суду Київської області від 25.08.2020 року у цивільній справі № 940/920/20.

Водночас, суд зазначає, що розмір аліментів, визначений позивачем, який не підтверджений належними та допустимими доказами, суд вважає завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності, співмірності та справедливості.

Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти щомісячно у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме 11.09.2023 року, та до досягнення дитиною повноліття.

На переконання суду такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідатиме її інтересам, правам і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відтак, враховуючи наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши фактичні обставини справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1211 грн. 20 коп.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись статтею 51 Конституції України, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 141, 150, 180, 181, 182, 183, 192 СК України, статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 264, 276, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру, припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах та стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11 вересня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок на рахунок UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду: 19 березня 2024 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК