Справа № 645/2306/24
Провадження № 2/645/1410/24
У Х В А Л А

Іменем України

02 травня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі судді Алтухової О.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Мельнік Р.В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_3 є громадянкою України, її місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач Ектор ОСОБА_4 є громадянином Мексиканських сполучених штатів та зареєстрованого місця проживання і майна в України не має.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мехіко, Мексиканських сполучених штатів, проте є громадянкою України.

Отже, предметом позову у даній справі є визначення місця проживання дитини, народженої на території Мексиканських сполучених штатів, а відповідачем у справі є особа, громадянин Мексиканських сполучених штатів, який на території України зареєстрованого місця проживання не має та не мав.

Чинним цивільним процесуальним законодавством України передбачено, що спір щодо позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини підсудний суду за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання або перебування відповідача (правила загальної підсудності, стаття 27 ЦПК України) та не передбачає альтернативної підсудності щодо можливості розгляду вказаної справи за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Відповідно до статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.

Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Положеннями статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Ані вказана норма Закону України «Про міжнародне приватне право», ані інші законодавчі акти не передбачають, що національні суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи про визначення місця проживання дитини, відповідачем за яким є громадянин іншої держави, який не має місця проживання або місцезнаходження в Україні.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 200/421/19, провадження № 61-6949св21.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідач є громадянам Мексиканських Сполучених Штатів, зареєстрованого місця проживання та майна на території України не мав та не має, наразі на території України не мешкає, останнім спільним місцем проживання сторін та місцем народження їхньої дочки є Сполучені Штати Мексики, то позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства судами України.

Доводи позивачки щодо того, що позов до відповідача-іноземця може бути поданий за місцем його фактичного проживання по місцю реєстрації позивачки та позов подано нею за останнім відомим місцем перебування відповідача в Україні, що також не підтверджено жодним доказом, є безпідставними, адже з норм Закону України "Про міжнародне приватне право" вбачається, що позивач - громадянин України може звернутися до суду України з позовом до відповідача, який є іноземцем, коли такий відповідач має на території України постійне місце проживання або місце знаходження, тоді як відповідач у справі на території України не проживає, місце проживання відповідача на території України зареєстровано не було, тоді як ЦПК України передбачає можливість подання позову до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Доказів того, що відповідач має на території України належне йому на праві власності майно, матеріали справи також не містять.

Отже, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження та вважає необхідним роз`яснити позивачці, що ці позовні вимоги слід пред`являти у відповідний суд за місцем проживання відповідача в іноземній державі.

Керуючись ст.ст. 186, 260 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Роз`яснити, що ці позовні вимоги слід пред`являти у відповідний суд за місцем проживання відповідача в іноземній державі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Повний текст ухвали складено 02.05.2024 року.

Суддя О.Ю.Алтухова