ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/832/23 Номер провадження 22-ц/814/484/24Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Обідіної О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 травня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 39 590,20 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 100 498,20 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» на користь ОСОБА_1 5 950 грн 00 коп заборгованості по заробітній платі.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» на користь держави судовий збір в розмірі 113 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 2 жовтня 2023 року виправлено описку, допущену в рішенні Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 травня 2023 року по справі № 524/832/23, а саме в резолютивній частині рішення зазначено, що 5 950 грн є сумою «середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні», замість неправильного: «заборгованості по заробітній платі».

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням частково (щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохав рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Вказував, що висновки місцевого суду суперечать нормам матеріального права, та що відсутні форс-мажорі обставини та підстави для звільнення відповідача від відповідальності за затримку розрахунку при звільненні.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що ОСОБА_1 працював в АТ «Кременчуцькому кар`єроуправлінні «КВАРЦ» з 07.06.2013 по 14.04.2022 електрогазозварником у дробильно-сортувальному цеху. Сторони визнають, що на момент звільнення позивача з роботи підприємство мало заборгованість перед ним по заробітній платі і своєчасно не провело розрахунку. За підрахунками позивача розмір заборгованості по заробітній платі на момент звільнення становив 39 590 грн 20 коп.

Розрахунок ним зроблено на підставі даних про його заробітну плату за грудень 2021 року та січень 2022 року і є приблизним, оскільки зроблений не на підставі довідки підприємства про середню заробітну плату, а на підставі відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків. Згідно з довідкою про заробітну плату та інші доходи за 2022 рік, яка видана підприємством, за січень-квітень 2022 року позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 29 500 грн 06 коп і після утримання ПДФО та військового збору сума до виплати становила 23 747 грн 55 коп. У період з 22 березня 2022 року по 18 квітня 2023 року ця заборгованість сплачувалась на картковий рахунок позивача і станом на 18 квітня 2023 року сплачена в повному обсязі. Отже, заборгованість по заробітній платі станом на день вирішення спору відсутня.

Через п`ять днів після звільнення з АТ «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» позивача було прийнято на роботу електрогазозварником у ПАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат». (а.с. 15)

Частково задовольняючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у сумі 5 950 грн, місцевий суд врахував, що відповідач мав заборгованість перед позивачем за січень та лютий 2022 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення рф на територію України. Загальновідомим є той факт, що російська агресія завдала значних втрат економіці України, що пояснює тривалий строк, протягом якого ця заборгованість існувала. З іншого боку слід врахувати, що позивач вже 19.04.2022 влаштувався на роботу по спеціальності, а відповідач добровільно упродовж березня-лютого 2023 року погасив борг. За таких обставин місцевий суд дійшов висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, є визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат у розмірі 5 950 грн 00 коп, тобто 20% від розміру наявної на час звільнення заборгованості по заробітній платі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд вірно врахував ту обставину, що звільнення відповідача з роботи та затримка у виплаті йому заробітної плати мала місце під час дії військового стану в Україні.

Розмір заборгованості із виплати заробітної плати становив 29 500,06 грн, період затримки у її виплаті - з 14 квітня 2022 року по 18 квітня 2023 року.

Зменшення місцевим судом розміру компенсації за час затримки розрахунку при звільненні до 5 950 грн, тобто розміру 20% наявної на час звільнення заборгованості по заробітній платі не суперечить вимогам закону, є справедливим, пропорційним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

висновки за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Ю.В. Дряниця

О.І. Обідіна