Справа № 638/8893/20
Провадження № 2/638/487/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Почерніної А.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та усуненні перешкод у користуванні майном,-

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_5 в якому просить: стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 7050 доларів США; усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення позивача до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 2722,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він набув право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 квітня 2005 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року було визнано за ОСОБА_5 право власності на житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . В жовтні 2014 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, у зв`язку з чим ОСОБА_4 переїхав до іншого місця проживання. На момент звернення позивача до суду з вказаним позовом він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 13 липня 2017 року позивач з метою відвідування спільної дитини з відповідачем прибув за адресою місцезнаходження вказаного будинку, однак ні відповідача ні дитини в будинку не було. Як стало згодом відомо позивачу, ОСОБА_6 на підставі договору оренди від 29 вересня 2016 року передала домоволодіння в оренду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з орендною платою в еквіваленті 1300 доларів США на місяць протягом опалювального сезону та 1400 доларів США на місяць після закінчення опалювального сезону. Фактично договір оренди було продовжено до 30 серпня 2017 року. Позивач вважає, що половина суми, яка була отримана відповідачем за передачу домоволодіння третім особам належить йому, як співвласнику будинку.

Крім того, відповідачем було замінено вхідні замки до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, на дату звернення позивача до суду останній немає фізичної можливості потрапити до свого об`єкта права власності.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 28 квітня 2005 року набув право власності на житловий будинок літ. Ж-2, пено-бетонний, житловою площею 75 з надвірними будівлями і спорудами у вигляді альтанки- літ. З, огорожі № 6,7,8,9,10, замощення-1 та приватизовану земельну ділянку до нього площею 0,0866 гектарів з призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що все знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією родиною та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину на житловий будинок літ Ж-2, пено-бетонний, житловою площею 75,0 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами у вигляді альтанки- літ. З, огорожі № 6,7,8,9,10, замощення-1 та приватизовану земельну ділянку до нього площею 0,0866 гектарів з призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що все знаходиться в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року залишено без змін.

Відповідно до копії висновку ДОП СДОП ПП Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Стогній А.С., 13 липня 2017 року до чергової частини Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_4 , 1967 р.н., щодо невідомих осіб, які нібито мешкають за місцем реєстрації останнього, а саме: АДРЕСА_1 . В ході роботи по матеріалу було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 для перевірки інформації, викладеної в заяві ОСОБА_4 . По прибуттю на місце, двері домоволодіння відчинила жінка, яка назвалась ОСОБА_9 . Остання пояснила, що вона орендує вказане домоволодіння та надала копію оренди житлового приміщення.

Відповідно до копії договору оренди житлового приміщення від 29 вересня 2016 року ОСОБА_5 передала ОСОБА_7 в тимчасове користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Початок строку дії оренди - 15 жовтня 2016 року, закінчення строку дії оренди - 15 липня 2017 року. (том 1, а.с. 65-67).

Відповідно до п. 4.2 вказаного договору орендна плата за квартиру, що здається становить 1300 доларів США плюс комунальні послуги (зимовий період). Також, вказаний договір було доповнено власноруч, зазначивши По закінченню опалювального сезону - 1400 доларів плюс комунальні.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

В силу ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та 1 ст. статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_6 на підставі договору оренди житлового приміщення від 29 вересня 2016 року року передала у оренду ОСОБА_7 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, вказаний договір оренди не містить згоди ОСОБА_4 , як власника частини вказаного домоволодіння на передачу в оренду третім особам.

Так, відповідно до розрахунку отримання прибутку до сдачі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 в оренду, остання мала дохід у розмірі 14100 доларів США.

Вказаний розрахунок не був спростований відповідачем та її представником в ході розгляду справи та береться судом до уваги.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 80, 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що відповідачем було отримано дохід від надання в оренду домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке є їх спільним майном без надання на це згоди позивача, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з ОСОБА_5 на його користь грошових коштів в сумі 7050 доларів США, що згідно офіційно курсу НБУ станом на 11 березня 2024 року становить 268887 грн., тобто частини від отриманого ОСОБА_5 доходу у розмірі 14100 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач здійснює перешкоди ОСОБА_4 у праві користування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується протоколом огляду місця події від 03 липня 2018 року, складеного слідчим СВ Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області та рапортом слідчого СВ Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 08 серпня 2018 року, з якого вбачається, що в ході проведення слідчих дій, слідчому та власнику ОСОБА_4 не вдалося потрапити до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, з вказаного рапорту вбачається, що при проведенні слідчої дії, ОСОБА_5 відмовлялась надавати доступ до вказаного домоволодіння. У судовому засіданні позивач зазначив, що на даний час у нього відсутні ключі від спірного домоволодіння та доступу до нього він не має, що відповідачем спростовано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі викладеного, суд дослідивши та оцінивши у сукупності матеріали справи та надані в судовому засіданні пояснення сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та доведеними, відповідач створює позивачу перешкоди у праві користування житлом, у зв`язку з чим порушене право позивача підлягає захисту шляхом вселення позивача у житловий будинок.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та усуненні перешкод у користуванні майном - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 7050 доларів США, що згідно офіційно курсу НБУ станом на 11 березня 2024 року становить 268887 (двісті шістдесят вісім вісімсот вісімдесят сім) грн.

Усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_4 до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2722 (дві тисячі сімсот двадцять дві) грн. 44 коп.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному веб-порталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Повний текст судового рішення складено 20 березня 2024 року.

Суддя Л.М. Рибальченко