РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частки у квартирі в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частки у квартирі в порядку спадкування звернулась ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 .

Під час розгляду справи по суті 11 липня 2023 року відповідач ОСОБА_4 померла, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 12 липня 2023 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №1377.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Курганська О.В. заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про право власності на житло (копія) від 31 травня 2000 року виданим Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради з якого вбачається, що УЖКГ ВК РМР посвідчує, що квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_2 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Малолітня ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_1 являється дочкою ОСОБА_5 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 17 квітня 2014 року Виконавчим комітетом Шубківської сільської ради Рівненського району Рівненської області з якого вбачається, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що складено відповідний актовий запис №14. Батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 18 листопада 2016 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з якого вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис №1970.

Після його смерті відкрилась спадщина на його частку у квартирі АДРЕСА_1 .

З дослідженого в судовому засіданні повідомлення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. від 22.02.2022 р. №26/02-14 вбачається наступне: «Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Олена Анатоліївна повідомляє, що після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , відкрилась спадщина та заведено спадкову справу за №02/2017. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, видати свідоцтво про право на спадщину за законом на малолітню дочку на частку у квартирі померлого ОСОБА_5 нотаріус не може у зв`язку з відсутністю необхідних для видачі такого свідоцтва документів.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні повідомленням приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. від 21.09.2022 р. №137/02-14 адресованого ОСОБА_1 , що діє від імені та в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 з якого вбачається наступне: «На вашу заяву від 21.09.2022 року (вх.№145) про видачу Вам свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за номером АДРЕСА_1 , після смерті батька малолітньої ОСОБА_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомляю, що ОСОБА_2 , як спадкоємцю першої черги відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за номером АДРЕСА_1 , після смерті батька малолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , з наступних підстав: відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; відповідно до пп.4.15, п.4. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку; відповідно до пп.4. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

В зв`язку з цим, рекомендую Вам звернутися до суду з питання встановлення права власності на вказане вище майно.».

Тобто, у зв`язку з тим, що у позивачки відсутній оригінал свідоцтва про право власності на житло від 31 травня 2000 року, а також те, що за життя ОСОБА_5 частки у праві спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру не були визначені, тому право власності спадкодавця на його частку не зареєстроване.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.1 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пп.3 п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року Частка учасника спільної сумісної власності визначається при

поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після його спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю (2006-07). При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними.

Як зазначено у правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 16 червня 2021 року (провадження 61-16257св20) «… цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власної на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної дієздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку, спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.».

Тобто, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства та положень закону, розмірі часток співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а розміри часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 співвласників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 становлять по 1/3 частці за кожним. А оскільки після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями його майна є його мати ОСОБА_4 та його малолітня донька ОСОБА_2 , тому їх частки у праві власності на спадкове майно становлять по частині кожній від частки померлого, що становить по 1/6 частки вищезазначеної квартири (1/3 : 2 = 1/6). Тому, належним способом захисту прав малолітньої ОСОБА_7 на спадкове майно після смерті батька буде саме визнання за нею права власності на спадкове майно на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає що заявлені позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними належними та допустимим доказами, визнаними відповідачем, а тому вони підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.15,16,368,370,372,392,1216-1218,1220,1222,1226,1261,1269 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частки у квартирі в порядку спадкування задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судові витрати по справі звернути за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований АДРЕСА_2

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов