Справа № 308/5321/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 лютого 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Джуги С.Д.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Січка Василь Васильович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2023 року у складі судді Сарай А.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Перша ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності та сплату грошової компенсації,-

встановив :

У червні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Січка В.В., звернувся до суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Перша ужгородська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності та сплату грошової компенсації.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, що складалася, як йому відомо, з домоволодіння (житлового будинку), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане спадкове майно позивач, як спадкоємець, який на момент відкриття спадщини був малолітній (11 років), прийняв відповідно до частини 4 статті 1268 ЦК України, тому звернувся із відповідною заявою до державної нотаріальної контори з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на його частку у спадковому майні, так як інша частина має належати його сестрі ОСОБА_2 . Також просив надати інформацію про склад спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_5 , про коло спадкоємців та про можливі видані свідоцтва про право на спадщину (або наявність заяв про відмову від її прийняття). Для цього надав усі необхідні копії документів.

15.08.2018 року засобами поштового зв`язку позивач отримав відповідь від Першої ужгородської державної нотаріальної контори за № 772/01-16 від 14.10.2018 року про те, що свідоцтво було видано на майно в цілому його сестрі ОСОБА_2 , яка подала необхідний перелік документів. Проте, згідно із заявою відповідача від 25.09.2008, що знаходиться у матеріалах спадкової справи (та витребувана судом), відповідач не повідомила нотаріусу про його існування і про його право на спадкування разом з нею на рівних правах та в результаті одноособово оформила спадщину на себе.

Всі бесіди позивача із сестрою ОСОБА_2 звелися нанівець, оскільки остання в категоричній формі відмовляється визнавати його право на спадкування за їх померлою матір`ю.

Звертає увагу, що на момент смерті матері позивачу було 11 років. Відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України він прийняв спадщину, не дивлячись на те, що не був зареєстрований за адресою, де була зареєстрована його матір ОСОБА_5 , заяву про вступ в спадщину після смерті матері не подавав у силу свого віку. Твердження державного нотаріуса про те, що від його імені заяв ніхто не подавав в даному випадку значення не має, оскільки законодавець чітко захистив права малолітніх та неповнолітніх шляхом закріплення за ними права на прийняття спадщини без звернення із відповідною заявою.

Оскільки при видачі свідоцтва про право на спадщину не була врахована частка позивача (як малолітнього сина), яку він прийняв у спадок після смерті матері, то в даному випадку свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду.

Зауважує, що як відомо позивачу, за адресою: АДРЕСА_1 , знаходилися три окремі будинки і було троє співвласників, в тому числі його мати ОСОБА_5 , яка володіла часткою 268/400 (інші двоє співвласників - 33/100), хоча фактично у кожного із співвласників був окремий будинок і кожен користувався та володів окремо своїм. У власності його матері фактично був будинок, який зараз зареєстрований як АДРЕСА_1 .

Зазначає, що оскільки відповідач після оформлення спадщини на підставі договору про поділ/виділ майна від 20.04.2016 (в реєстрі № 1652), здійсненим нотаріусом Парамоновим О.В. між співвласниками, здійснила виділ частки, отриманої у спадщину і оформила право власності на окремо виділене в результаті поділу домоволодіння під присвоєним номером 54 «А» , на даний час згідно з реєстром відчуженого третім особам.

Представник позивача вказує, що 04.11.2019 судом було постановлено ухвалу про закінчення підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду. 24.05.2020, тобто після постановлення ухвали, представником ОСОБА_7 та ОСОБА_4 надано розписку про отримання відповідачем коштів за відчужений спірний будинок в розмірі 20500 доларів США.

Враховуючи, що це було зроблено у порушення вимог ЦПК України щодо вчасного подання всіх доказів у справі, які мали бути надані у відзиві, виникла ситуація, коли вони були обмежені у процесуальному праві змінити предмет позову, збільшити чи зменшити позовні вимоги, виходячи з нових обставин, які їм стали відомі. У зв`язку з цим позивач змушений звертатися до суду з даним позовом з метою захисту своїх прав на підставі частини другої статті 1280 ЦК України, шляхом отримання грошової компенсації за свою частину майна у спадщині.

Сума, отримана відповідачем за відчуження всього будинку, згідно з наданою розпискою, склала 20500 доларів США, що складає еквівалент суми 549771,05 грн. у національній валюті згідно з курсом НБУ станом на 02.06.2020. Отже, сума, яка підлягає компенсації за його частку у домоволодінні складає 10250 доларів США, що відповідає сумі 274885,52 грн.

В обґрунтування строків позовної давності вказує, що спадщину за своєю матір`ю (на підставі статті 1268 ЦК України) позивач прийняв за визначенням у 2007 році, весь час він був впевнений, що є власником частини будинку, періодично там бував (що визнається відповідачем і свідками), більшість часу він знаходився за кордоном. Не перебуваючи із старшою сестрою у конфлікті, повністю довіряючи їй, він не міг навіть уявити, що вона могла приховати його право на спадкування за матір`ю в органах нотаріату та в кінцевому результаті вчинити дії, що призвели до юридичного усунення його від спадкування. Ситуація стала цілком незрозумілою після того, як невідомі люди у 2018 році почали облаштовувати двір спірного будинку. У зв`язку з цим він відразу звернувся до нотаріальної контори про отримання свідоцтва про право на спадщину, проте, як виявилося, відповідач шахрайським способом заволоділа його часткою, надавши нотаріусу неправдиву інформацію. Про наявність розписки стало відомо 24.05.2020, тому вважає, що строки позовної давності не пропущені, проте, у випадку, якщо суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, просить його поновити.

На підставі наведеного, позивач просив суд: у разі, якщо суд вважає, що строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав позивачем пропущений, просять його поновити; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою ужгородською державною нотаріальною конторою від 25.09.2008 на ім`я ОСОБА_2 та зареєстроване в реєстрі за № 3-2118; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/2 частки земельної ділянки :32:001:0339), що знаходиться під будинком з призначенням для його обслуговування, в порядку спадкування за законом за його померлою матір`ю ОСОБА_5 ; стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за відчуження його частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належної йому у порядку спадкування за законом за його померлою матір`ю у розмірі 10250 доларів США, що складає 274885,52 грн. та відповідної 1/2 частки земельної ділянки :32:001:0339) за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 79164,50 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2023 року у заявленому позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Січка В.В., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки та неправомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема, зазначено, що судом не дано жодної оцінки тому факту, що згідно із заявою відповідача від 25.09.2008, що знаходиться у матеріалах спадкової справи, відповідач умисно та свідомо не повідомила нотаріусу про існування свого малолітнього брата і про його право на спадкування разом з нею на рівних правах та в результаті одноособово оформила спадщину за собою. Суд також не врахував, що тільки 14.10.2018 року позивач отримав письмову відповідь з Першої ужгородської державної контори, з якої дізнався про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом на майно за померлою матір`ю в цілому видано його сестрі ОСОБА_2 , і лише з цього часу довідався про порушення своїх спадкових прав з боку його сестри ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні представник апелянта (позивача) - адвокат Січка В.В. підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити

Відповідач ОСОБА_2 , її представник - адвокат Ракущинець А.А. в судовому засіданні просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи в судове засідання також не з`явилися. Про дату, час місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у відсутності вказаних осіб.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторони, представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції правильно встановлені наступні обставини справи, які не оспорюються сторонами.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18.07.2001, позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 26.05.2005, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розірвано шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 271 від 08.08.2002. Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_9 присвоєно прізвище ОСОБА_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим повторно 26.07.2018.

25.09.2008 до Першої ужгородської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_11 звернулася її донька - відповідач ОСОБА_2 .. У даній заяві відповідач повідомила, що на день смерті її матері залишилося майно, що складається з 268/400 частини житлового будинку з надвірними будовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке вона прийняла, а також, що крім неї інших спадкоємців за законом до майна померлої немає.

На підставі вказаної заяви відповідача Першою ужгородською державною нотаріальною конторою 25.09.2008 було відкрито спадкову справу № 649/2008.

25.09.2008 державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори Кедровській Ю.С. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме, на спадкове майно, що складається з 268/400 частин житлового будинку з надвірними будовами, що розташований в АДРЕСА_1 , що належав померлій ОСОБА_11 на підставі договору дарування, посвідченого 14.08.2001 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гудковою Н.В. за реєстровим № 3143.

Відповідно до договору дарування будинку від 22.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куровською Н.Ю. за реєстровим № 201, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_12 будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0397 га, кадастровий номер: :62:001:0339. Вказаний будинок належить дарувальнику на підставі особистої приватної власності на підставі договору поділу/виділу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамановим О.В., 12.04.2016 за реєстровим № 1652.

Згідно з договором дарування земельної ділянки від 22.05.2017, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куровською Н.Ю. за реєстровим № 200, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,0397 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :62:001:0339. Земельна ділянка, що відчужується, належить дарувальнику на підставі витягу з ДЗК про земельну ділянку серії НВ-2017, виданим управлінням Держкомзему України 24.01.2017, рішення Ужгородської міської ради № 361 від 30.08.2016.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 134609342, дата формування: 16.08.2018,вбачається, що ОСОБА_13 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куровською Н.Ю. за реєстровим № 232, є власниками на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частці кожен житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншою інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 134742752, дата формування: 17.08.2018, підтверджується, що ОСОБА_13 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куровською Н.Ю. за реєстровим № 231, є власниками на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частці кожен земельної ділянки з кадастровим номером: :62:001:0339, площею 0,0397 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач звернувся до Першої ужгородської державної нотаріальної контори із заявою від 30.07.2018, в якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася, як йому відомо, з домоволодіння (житлового будинку), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане спадкове майно він, як спадкоємець, який на момент відкриття спадщини був малолітнім (йому було 11 років) прийняв (частини четверта статті 1268 ЦК України), тому просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на його частку у спадковому майні (так як інша частина має належати сестрі - ОСОБА_2 ). Крім того, просив надати інформацію про склад спадщини, яка відкрилася після смерті матері його ОСОБА_5 , про коло спадкоємців та про можливі видані свідоцтва про право на спадщину (або наявність заяв про відмову від її прийняття).

Листом від 14.10.2018 № 772/01-16 Перша ужгородська державна нотаріальна контора повідомила позивача про те, що після померлої ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю ОСОБА_2 - доньці померлої. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спадкоємцем були подані необхідні документи, у тому числі довідку про склад сім`ї спадкодавця на день смерті, в якій було перераховано осіб, що проживали. Позивач там не значився і від імені малолітнього спадкоємця ( ОСОБА_1 ) заяв ніхто не подавав. Свідоцтво про право на спадщину видано спадкоємцю ОСОБА_2 , яка у передбаченому чинним законодавство порядку прийняла свої спадкові права.

20.08.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа: Перша ужгородська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності та витребування майна з чужого володіння.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.12.2018 (справа № 308/9384/18) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

03.06.2020, під час розгляду справи № 308/9384/18, представник позивача - адвокат Січка В.В. звернувся до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду, в якій зазначив, що оскільки представником відповідача 24.05.2020 було надано їм письмовий доказ, про який їм не було відомо, а саме розписку ОСОБА_2 про отримання коштів за відчуження майна із зазначенням ціни договору, що надає їм можливість скористатися правом на грошову компенсацію, що передбачено статтею 1280 ЦК України. У зв`язку з цим звертаються до суду з новим позовом з метою захисту своїх прав на підставі частини другої статті 1280 ЦК України шляхом отримання грошової компенсації за свою частину майна у спадщині, а даний позов просять залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 04.06.2020 у справі № 308/9384/18 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту п`ятого частини першої статті 257 ЦПК України.

З розписки ОСОБА_2 від 25.05.2017 вбачається, що вона отримала від ОСОБА_4 аванс в розмірі 500 доларів США за купівлю будинку в АДРЕСА_1 . Кінцева ціна розрахунку 20500 доларів США, всі витрати порівну. 27.05.2017 ОСОБА_2 кінцеву ціну розрахунку (20500 доларів США) отримано.

Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 16.09.2020, справжність підпису якої у заяві засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 813, остання підтвердила факт передачі ОСОБА_2 грошових коштів за її житловий будинок та земельну ділянку у розмірі 21000 доларів США, про що свідчить розписка від 25.05.2017 про отримання вищезазначеної суми коштів.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1223 ЦК України).

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку.

Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 183/4406/16 зроблено висновок, відповідно до якого частина четвертої статті 1268 ЦК України встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування (частини друга-четверта статті 1273 ЦК України).

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі по тексту - Постанова Пленуму) іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Матеріалами справи доведено, що позивач ОСОБА_1 є сином спадкодавця ОСОБА_5 і має право на спадкування за законом у першу чергу. На час відкриття спадщини син спадкодавця був малолітньою особою. Заяву про відмову від прийняття спадщини за законом позивач не подавав. Тобто, позивач прийняв відповідну спадщину в силу прямої дії норми матеріального права, а тому правила частини першої статті 1269 ЦК України на нього не поширюються.

Частиною третьою ст. 1269 ЦК України передбачено право, а не обов`язок особи, яка досягла чотирнадцяти років, на подання заяви про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника, а частиною четвертою цієї норми права конкретизовано, що подання відповідної заяви від імені малолітньої, недієздатної особи має бути здійснено її батьками (усиновлювачами), опікунами.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що при видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.09.2008 на ім`я ОСОБА_2 на спадкове майно за померлою ОСОБА_5 мало місце порушення спадкових прав позивача ОСОБА_1 , та протиправно позбавлено його частки у спадковому майні, а тому дане свідоцтво є незаконним і підлягає визнанню недійсним.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем пропущено строки звернення до суду за захистом порушеного права, а застосовані судом першої інстанції висновки Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 не є ре валентними до правовідносин у даній справі, з врахуванням наступного.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Матеріалами справи доведено, що на момент відкриття спадщини за померлою матір`ю позивач був малолітній (11 років) та прийняв за нею спадщину. Позивач після смерті матері проживав у спадковому будинку разом із його сестрою - відповідачем ОСОБА_2 . У 2013 році позивач набув повноліття та продовжував проживати у спадковому будинку до 2018 році, що підтвердила в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 .

У поданому позові позивач зазначає, що після того, як невідомі люди у 2018 році почали облаштовувати двір спірного будинку, позивач відразу звернувся до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що 30.07.2018 року позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину за померлою матір`ю, звернувся із заявою до державної нотаріальної контори з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на його частку у спадковому майні, так як інша частина має належати його сестрі ОСОБА_2 . Також просив надати інформацію про склад спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_5 , про коло спадкоємців та про можливі видані свідоцтва про право на спадщину (або наявність заяв про відмову від її прийняття), надавши усі необхідні копії документів.

15.08.2018 року засобами поштового зв`язку позивач отримав відповідь від Першої ужгородської державної нотаріальної контори за № 772/01-16 від 14.10.2018 року про те, що свідоцтво було видано на майно в цілому його сестрі ОСОБА_2 , яка подала необхідний перелік документів, в тому числі довідку про склад сім`ї спадкодавця на день смерті, в якій були перераховані проживаючі особи, однак позивач ОСОБА_1 там не значився, і від малолітнього спадкоємця ( ОСОБА_1 ) заяв ніхто не подавав.

Згідно із п.6 ст.3 ЦК України є однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність, який полягає у тому, що дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Таким чином принцип добросовісності є загальноправовим принципом, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_2 при здійсненні своїх спадкових прав свідомо та умисно не повідомила нотаріусу про існування свого малолітнього брата і про його право на спадкування разом з нею на рівних правах, внаслідок чого одноосібно за собою оформила права на спадкове майно, яке в послідуючому відчужила третім особам. Дії відповідачки є недобросовісними, не відповідають стандарту поведінки, яка притаманна сім`ї та суперечать моральним засадам суспільства, і такі були спрямовані виключно на заволодіння усім спадковим майном, яке залишилось за померлою матір`ю сторін. Натомість, позивач, як малолітня особа, який залишився після смерті матері проживати у спадковому будинку разом з своєю сестрою (відповідачкою), і продовжуючи проживати у спадковому будинку після набуття повноліття до 2018 року, вправі був розраховувати на доброчесну поведінку своєї сестри (відповідачки) при здійсненні нею своїх спадкових прав та наявність у нього частки у спадковому будинку, і до моменту отримання ним 14.10.2018 року відповіді з Першої ужгородської державної нотаріальної контори на його звернення про видачу свідоцтва про право за законом за померлою матір`ю, він не знав і не міг знати про порушення своїх прав при оформленні спадкових прав відповідачкою.

З врахуванням вищенаведених фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не пропущено строки звернення до суду, а порушене право позивача підлягає захисту.

Матеріалами справи доведено, що відповідачка відчужила спадковий житловий будинок третім особам, за який отримала 20 500 доларів США, а тому вимоги позивача, як спадкоємця частки даного будинку, про стягнення з відповідачки грошової компенсації за відчужене майно у розмірі 10 250 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на даний час становить 339 087,50 грн., є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Разом з тим, не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачки частки земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 та про визнання за позивачем права власності на частку вказаного житлового будинку і на частку даної земельної ділянки, оскільки позивачем відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України не подано належних допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували, що вказана земельна ділянка на праві приватної власності належала спадкодавцю ОСОБА_5 і така є спадковим майном, а задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації за відчуження частки у спадковому будинку виключає задоволення вимог позивача про визнання за ним права власності на дане майно, і з врахуванням того, що спадковий будинок відчужено третім особам, не є належним способом захисту порушеного права позивача. Позовні вимоги в цій частині є безпідставними і необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного рішення суду першої інтонації підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених підстав.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381,382,384 ЦПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Січка Василь Васильович, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2023 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою ужгородською державною нотаріальною конторою від 25.09.2008 на ім`я ОСОБА_2 та зареєстроване в реєстрі за № 3-2118.

Стягнути ОСОБА_2 ,(РНОПК НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову компенсацію за відчуження його частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належної йому у порядку спадкування за законом за його померлою матір`ю у розмірі 10250 доларів США, що складає 339 087, 50 грн.

В решті заявлених вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2024 року .

Головуючий :

Судді: