Справа № 372/669/23
Провадження № 2-101/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Тиханського О.Б.,

за участю секретаря: Бойко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і його поділ та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі, виділення частки, визначення порядку користування майном та поділ кредиторської заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що 21.08.2004 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який в подальшому був розірваний. Під час шлюбу сторонами у власність було придбано квартиру. В зв`яжу з відсутністю згоди щодо розподілу даної квартири, позивач просить визнати дане майно спільної сумісної власністю, поділити його в рівних чати снах та визнати за нею право власності на частини майна.

Відповідачем до позивача подано зустрічний позов, на обґрунтування якого зазначено, що під час спільного проживання ними була придбана квартира. Проте, коштів на її ремонт не було, а тому за їх спільної згоди було вчинено позику коштів у розмірі 34000 дол. США у їх спільного знайомого, які були витрачені на ремонт. В зв`язку з цим, просить поділити дану заборгованість за позикою в рівних частинах та визначити порядок користування квартирою.

В судовому засіданні позивач та її представник первісний позов підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, щодо зустрічного позову заперечує, оскільки про позику їй не було нічого відомо та згоди вона не давала.

Відповідач та його представник в судове засідання, будучи належним чином повідомлені не з`явились, заяв чи клопотань про поважність неявки до суду не подавали.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання, яке призначено на 05.03.2024 не з`явились, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, заслухав пояснення позивач та її представника, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню, в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.12 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_1 від 21.08.2004 ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 уклали шлюб 21.08.2004 та взяли спільне прізвище ОСОБА_4 .

24.04.2007 відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74 кв.м., та складається із двох житлових кімнат, ціна 800000 грн.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових право від 24.04.2017 власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , відповідно до рішення про державну реєстрацію від 24.04.2017.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В судовому засіданні встановлено, що не заперечується сторонами, що спірна квартира придбана під час шлюбу. Доказів, що дана квартира є особистою приватною власністю відповідача суду не було надано.

В зв`язку з цим, позовні вимоги первісного позову підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо зустрічного позову.

Позивачем по зустрічному позову надана розписка, відповідно до якої, 28.08.2018 ОСОБА_2 в присутності дружини ОСОБА_1 і з її згоди взяв в борг у ОСОБА_5 кошти у розмірі 34000 дол. США для капітального ремонту і купівлі меблів та техніки в квартиру АДРЕСА_1 , до 30.12.2024.

Згідно ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово . Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом заперечила факт позики коштів на ремонт квартири та надання нею згоди, а доказів такої згоди судом не здобуто.

Крім того, суду не надано доказів, що дані кошти витрачені на ремонт квартири

Зважаючи на викладене, позовна вимога про розподіл заборгованості не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано доказів, що вказані позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї та відповідач надала згоду на такий правочин.

Також не підтягають до задоволення позовні вимоги зустрічного позову щодо виділення в натурі частку в квартирі та визнання порядку користування квартирою, оскільки враховуючи принцип диспозитивності, позивачем не запропоновано варіанти виділу часток та варіанти користування квартирою, та не надано доказів можливості поділу спірної квартири.

З урахуванням викладеного зустрічний позов не підлягає до задоволення.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути сплачений позивачем при звернені до суду судовий збір на користь позивача за первісним позовом.

Керуючись ст. ст.1, 4, 12, 56, 57, 77, 80, 81, 197, 200, 263-266 ЦПК України, відповідно до ст.ст. 57,60,69,70 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і його поділ задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8052 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі, виділення частки, визначення порядку користування майном та поділ кредиторської заборгованості відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Повний текст рішення складено 05.03.2024.

Суддя: О.Б. Тиханський