Справа № 461/3910/16-ц Головуючий у 1 інстанції Юрків О.Р.
Провадження № 22-з/811/17/24 Доповідач в 2 інстанції Шеремета Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - Дмитренка Володимира Павловича на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Галицького районного суду м. Львова від 19.04.2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Управління комунальної власності Львівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Відділу у справах дітей Франківської районної державної адміністрації м. Львова, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Львівського державного університету внутрішніх справ, Відділу у справах дітей Личаківської районної державної адміністрації м. Львова, про визнання ордера на житлове приміщення недійсним, скасування наказу про передачу квартири у власність, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, визнання права спільної сумісної власності на житлове приміщення.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

Клопотання представника відповідача - адвоката Дмитренка Володимира Павловича про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених витрат на правову допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13 200,00 грн. витрат на правову допомогу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Дмитренка Володимира Павловича - залишено без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року - залишено без змін.

22 січня 2024 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

В обґрунтування заяви покликається на те, що в резолютивній частині постанови зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, однак постановою Львівського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року не вирішено витання щодо розподілу судових витрат. Стверджує, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року вказував, що у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції він очікує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 4500 грн., з яких 3000 грн. - за підготовку та написання відзиву на апеляційну скаргу, 1500 грн. - за один судодень адвоката в суді апеляційної інстанції з представництва інтересів ОСОБА_2 в судовому засіданні. Крім того, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу та витрати на скерування учасникам справи відзиву на апеляційну скаргу орієнтовно в розмірі 220 грн. Зазначає, що в матеріалах справи наявні докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме, договір № 20.11-26.01 та додаток до цього договору, підписані між ним та Адвокатським об`єднанням «Дмитренко та партнери», які були предметом дослідження суду апеляційної інстанції. Вважає, що витрати за надану правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу та витрати на скерування учасникам справи у реєстрованій поштовій кореспонденції відзиву на апеляційну скаргу в розмірі:

1)3000 грн. - за підготовку та написання адвокатом в інтересах ОСОБА_2 та скерування учасникам справи та суду відзиву на апеляційну скаргу;

2)1500 грн. - за кожне судове засідання (судодень) Львівського апеляційного суду у справі № 461/3910/16-ц за участі його представника - адвоката Дмитренка В.П.;

3)орієнтовно 360,00 грн. на відправку учасникам справи відзиву на апеляційну скаргу реєстрованою поштовою кореспонденцією.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2020 року між Адвокатським об`єднанням «Дмитренко та партнери» та ОСОБА_2 укладено договір про надання правничої допомоги № 20.11-26.01, за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання надавати замовнику правничу допомогу у цивільній справі № 461/3910/16-ц за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту Житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Управління комунальної власності Львівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Відділу у справах дітей Франківської районної державної адміністрації м. Львова, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Львівського державного університету внутрішніх справ, Відділу у справах дітей Личаківської районної державної адміністрації м. Львова, про визнання ордера на житлове приміщення недійсним, скасування наказу про передачу квартири у власність, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, визнання права спільної сумісної власності на житлове приміщення.

Відповідно до п. 3.1 договору про надання правничої допомоги 26 листопада 2020 року за надання правничої допомоги замовник зобов`язується виплатити виконавцю гонорар у порядку, розмірі та на умовах, визначених відповідними додатками до цього договору.

26 листопада 2020 року між сторонами договору укладено додаток до договору про надання правничої допомоги 26 листопада 2020 року, яким передбачено порядок виплати та розмір гонорару адвоката.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст 134 ЦПК України).

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 134, 137 ЦПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19.

В апеляційній скарзі на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року представник ОСОБА_2 - Дмитренко Володимир Павлович вказав, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які ОСОБА_2 очікує понести у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 5500 грн.

Крім того, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - Дмитренко Володимир Павлович звернувся з клопотанням про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені ним у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 06 грудня 2023 року представник ОСОБА_2 - Дмитренко Володимир Павлович до закінчення судових дебатів звернувся із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу.

22 січня 2024 року ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. - за підготовку та написання відзиву на апеляційну скаргу; 1500 грн. - за кожне судове засідання Львівського апеляційного суду, в якому брав участь його адвокат Дмитренко Володимир Павлович; 360 грн. орієнтовна вартість відправки реєстрової поштової кореспонденції.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19.

За загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат , зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині апеляційної скарги узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами касаційного розгляду не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правничу допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2023 року у справі № 340/4492/22.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2023 року у справі № 818/1533/17.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Такі висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги.

Звертаючись із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу за час розгляду справи в суді апеляційної інстанції заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу наданих послуг з правничої допомоги, розрахунку наданих послуг з їх детальним описом, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості оцінити витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених ним витрат на правничу допомогу, а відтак у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

відмовити ОСОБА_2 в прийнятті додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - Дмитренка Володимира Павловича на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повна ухвала складена 15.03.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк