ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/643/24
Головуючий в 1-й інстанції Дацюк О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року, постановлену у м. Запоріжжі про відмову у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року, відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку з приводу відсутності підстав для видачі судового наказу, оскільки до заяви про видачу судового наказу надано докази проживання малолітньої дитини з батьком.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 зареєстровані проживаючими за однією адресою: АДРЕСА_1 . З інформації Управління підтримки ВПО та господарського забезпечення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради на момент звернення із заявою про видачу судового наказу на обліку як ВПО перебуває лише ОСОБА_3 , натомість як ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з квітня 2023 року статусу ВПО не мають. При цьому заявником не надано документів, які б достовірно підтверджували факт того, що на момент звернення із заявою про видачу судового наказу неповнолітня ОСОБА_3 проживає саме із батьком та перебуває на його утриманні, а ОСОБА_3 не приймає участі у забезпеченні дитини.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується виходячи з наступного.

За змістом розділу ІІ ЦПК України наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд у встановлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Такий спрощений вид провадження застосовується у справах за вимогами, які мають очевидно достовірний характер.

Цей вид провадження не є свідченням відсутності спірних відносин між сторонами, однак в силу очевидності права вимоги заявника відсутній спір про наявність самого права.

Відповідно до ч.5 чт.183, ч.4 чт.184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у відповідному розмірі.

Отже, чинне законодавство наділяє правом на стягнення аліментів того з батьків, з ким проживає дитина.

Таким чином, місце проживання дитини є істотною умовою для розгляду заяви про видачу судового наказу, тобто може вплинути на висновок суду про права та обов`язки заявника і боржника.

Згідно положень п.5 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Також, у відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" №14 від 23.12.2011 наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст.163 ЦПК України.

Заявником у заяві зазначено, що він разом із малолітньою донькою проживає за однією адресою, при цьому мати дитини разом з ними не проживає місце її проживання невідоме.

Судом першої інстанції надіслано запити до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та до Управління підтримки ВПО та господарського забезпечення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради з метою перевірки інформації про облік заявника, боржника та малолітньої дитини. Відповіді надані на запит суду підтверджують обставини викладені в заяві щодо проживання малолітньої дитини разом з батьком.

Так, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_3 зареєстровані проживаючими за однією адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 була раніше зареєстрована за вказаною адресою, між тим 26.09.2023 року знята з реєстрації (а.с.8 зв).

З інформації Управління підтримки ВПО та господарського забезпечення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з квітня 2023 року статусу ВПО не мають, між тим з 01.07.2022 року по 08.04.2023 року мали такий статус і проживали за адресою АДРЕСА_2 (а.с.16,1), при цьому ОСОБА_3 перебувала у складі родини лише ОСОБА_1

ОСОБА_2 станом 15.12.2023 року перебуває на обліку як ВПО і місцем її проживання є АДРЕСА_3 (а.с.12).

Враховуючи викладене, судом першої інстанції невірно встановлені обставини у справі виходячи із відповідей на запити надісланих за ініціативою суду та не враховано доказів наданих заявником.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 5 березня 2024 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков